Fire år efter at jeg ankom til USA,
ville jeg have kørekort
ligesom alle andre 16-årige.
Da jeg viste mine papirer og mit Green Card til personen bag skranken,
fortalte hun mig, at de var falske.
"Kom ikke tilbage," sagde hun.
Det var sådan jeg fandt ud af, at jeg var illegal immigrant.
Hvilket jeg stadigvæk er.
Jeg er journalist og producer.
Jeg lever af at fortælle historier.
Og jeg har fundet ud af,
at hvad mange ikke forstår om immigration er,
hvad de ikke forstår om sig selv:
Deres families historie som indvandrere og hvad de skulle igennem
før der fandtes Green Card og mure,
eller hvad der skabte deres forståelse af statsborgerskab i sig selv.
Jeg blev født i Filippinerne.
Da jeg var 12 år, sendte min mor mig til sine forældre,
mine bedsteforældre,
eller - som vi siger på tagalog - lolo og lola.
Lolos navn var Teofilo.
Da han lovligt emigrere til USA og blev statsborger,
ændrede han sit navn fra Teofilo til Ted
efter Ted Danson fra tv-serien "Cheers."
Så bliver det ikke mere amerikansk.
Lolos yndlingssang var Frank Sinatras "My Way,"
og da han skulle finde ud af, hvordan hans eneste barnebarn, mig, kom til USA,
besluttede han sig for
at gøre det på sin egen måde.
Ifølge Lolo, var der ingen nemt måde at få mig hertil på,
så han sparede 4.500 dollars op --
hvilket er mange penge for en vagt,
der ikke tjente mere end otte dollar i timen --
for at få et falskt Green Card
og få mig smuglet til USA.
Det var sådan, jeg kom hertil.
Folk har ofte fortalt mig om, hvordan deres forfædre
kom hertil på "den rigtige måde,"
hvorefter jeg minder dem om,
at USA's opfattelse af "den rigtige måde"
har ændret sig lige siden det første skib kastede anker.
USA, som vi kender det, er mere end blot et stykke land,
især fordi det område, der nu omfattes af Amerikas Forenede Stater,
plejede at tilhøre andre folk i andre lande.
USA, som vi kender det, er altså mere end en nation af immigranter.
Der er to amerikanske grupper, som ikke er immigranter:
De indfødte amerikanere, der oprindeligt boede her,
og som blev underkuet af folkedrab;
og afroamerikanere, der blev kidnappet og fragtet hertil
for at bygge landet som slaver.
USA er, mest af alt, en idé,
hvor end urealiseret og fejlbarlig,
der kun eksisterer fordi de første bosættere ankom
uden at skulle tænke på statsborgerskab.
Så, hvor kom du fra?
Hvordan kom du hertil?
Hvem betalte?
Over hele USA har jeg spurgt forskelligt publikum --
konservative og progressive,
gymnasieelever og pensionister --
disse spørgsmål.
Som farvet bliver jeg altid spurgt om, hvor jeg kommer fra,
som i, "Hvilket land kommer du fra?"
Så jeg har også spurgt hvide personer om, hvor de er fra.
Da jeg spurgte en studerende på University of Georgia
hvor han var fra,
sagde han, "Jeg er amerikaner."
"Det ved jeg godt," sagde jeg, "men hvor er du fra?"
"Jeg er hvid," svarede han.
"Men hvid er ikke et land," sagde jeg.
"Hvor kommer dine forfædre fra?"
Da han trak på skuldrene som svar,
spurgte jeg,
"Så, hvor kom du fra?"
"Hvordan kom du hertil? Hvem betalte?"
Det kunne han ikke svare på.
Jeg tror ikke, at man kan snakke om USA som USA
uden at besvare de tre spørgsmål.
USA består af immigranter.
Det er sådan det er vokset i århundreder,
fra bosættere og revolutionære i de oprindelige 13 kolonier
til de millioner af immigranter, hovedsageligt fra Europa,
der ubarmhjertigt koloniserede dette land.
Selvom de indfødte amerikanere allerede boede her
og havde deres egne stammeidentiteter og ideer om statsborgerskab,
blev de ikke anset som amerikanske borgere før Indian Citizenship Act i 1924.
Den vigtige Civil Rights Act fra 1964, som sorte amerikanere sloges for,
inspirerede Immigration and Nationality Act fra 1965,
der stoppede USA's racebaserede udelukkelsessystem,
som havde varet i 40 år.
Jeg kunne fortsætte,
men min egentlige pointe er:
Hvor meget ved vi,
nuværende eller tidligere immigranter,
om disse vigtige dele af USA's historie?
Hvor meget af denne historie findes i den amerikanske statsborgertest?
Har du nogensinde set den?
Det er mest en mundtlig test,
hvor ansøgere stilles op til 10 af de 100 spørgsmål.
For at bestå, skal man have mindst seks rigtige svar.
Jeg så testen for nyligt,
og blev forfærdet over spørgsmålene
og hvad der accepteres som svar på de mangelfulde spørgsmål.
Der er et spørgsmål om Frihedsgudinden og hvor den står henne.
Der er intet spørgsmål om Ellis Island,
om USA som en nation af immigranter
og de mange anti-immigrant love, der blev vedtaget.
Der er intet om de indfødte amerikaneres historie.
Der et et spørgsmål om, hvad Martin Luther King Jr. gjorde,
men generelt set er der mangelfulde og uansvarlige kontekster
om afroamerikanere.
Her er et eksempel.
Spørgsmål nummer 74 under amerikansk historie
beder ansøgeren om at nævne "et problem, der førte til borgerkrigen."
Der er tre acceptable svar:
Slaveriet,
staternes rettigheder og
økonomiske årsager.
Fik min Lola og Lolo det spørgsmål?
Og hvis de gjorde,
forstod de overhoved historien bag?
Hvad med mine familiemedlemmer
og millioner af andre immigranter, der har taget testen
for at blive amerikanere?
Hvad ved immigranter om USA, før vi kommer hertil?
Hvilket slags statsborgerskab ansøger vi om?
Og er det en slags statsborgerskab, vi ønsker at være en del af?
Jeg har tænkt en del på netop dette:
Hvad er et værdigt statsborgerskab?
Hvordan kan jeg bede om det, når jeg kun ankom for 26 år siden,
mens sorte og indfødte folk,
der har været i USA i århundreder,
stadig venter på deres?
En af mine yndlingsforfattere er Toni Morrison.
I 1996, året før jeg opdagede, at jeg var illegal immigrant,
skulle jeg i 8. klasse læse "The Bluest Eye,"
Morrisons første bog.
Bogen fik mig straks til at stille svære spørgsmål.
Hvorfor ønsker Pecola Breedlove,
den sorte pige, som bogen handler om,
at hun havde blå øjne?
Hvem sagde, at hun skulle have det?
Hvorfor troede hun på dem?
Morrison fortalte, at hun skrev bogen for at vise, hvad der sker,
når en person overgiver sig til "den store fortælling."
"Definitioner," sagde Morrison, "tilhører den, der definerer, ikke den definerede."
Da jeg opdagede, at jeg var her ulovligt,
sagde jeg til mig selv, at hvis ikke jeg var legal via fødsel eller lov,
kunne jeg opnå en anden slags statsborgerskab.
Statsborgerskab gennem deltagelse:
Jeg engagerer mig.
Jeg engagerer mig med alle slags amerikanere, selv dem, der ikke vil have mig her.
Statsborgerskab gennem bidrag:
Jeg bidrager til mit fællesskab, så meget jeg kan.
Som en udokumenteret entreprenør -- og ja, det findes --
har jeg ansat mange amerikanske statsborgere.
Statsborgerskab gennem uddannelse:
Vi kan ikke vente på, at andre lærer os om fortiden
og hvordan vi nåede i dag.
Vi skal uddanne os selv og folk omkring os.
Statsborgerskab som noget, der er større end mig selv:
Jeg tror, at vi individuelt og kollektivt
er ved at omskrive USA's store fortælling.
Dem, der før blev defineret, er nu dem, der definerer.
De stiller de spørgsmål, som vi ikke kan undgå.
En vigtig del af denne redefinition
er ikke kun, hvordan vi definerer, hvem der er amerikaner,
men også hvad statsborgerskab betyder.
Hvilket, synes jeg, er vores ansvar til hinanden.
Så tænk på din egen personlige historie
og spørg dig selv:
Hvor kom du fra?
Hvordan kom du hertil?
Hvem betalte?