Volim da pravim filmove.
Filmovi postoje više od stotinu godina.
Snimanje filmova se nije promenilo kada je u pitanju dimenzija posmatranja.
Pozicioniranje kamere u sceni i snimanje se nisu promenili.
Filmsko stvaralaštvo je i dalje frontalno iskustvo,
a stvaranje filmova ima mogućnost
da prati isti smer pravljenja sadržaja.
I dalje stojimo pred ravnom slikom,
posmatrajući fikciju.
To je sasvim u redu.
Volim da gledam filmove i odlazim u bioskop.
Ta iskustva mogu da budu veoma emotivna.
Umetnost i umeće emotivnih iskustava unutar kadra
mogu da budu toliko snažni da pokreću snažnije emocije.
Pitanje koje postavljamo glasi:
kako iskustvo filmova može da postoji izvan ravnog ekrana.
Kako da počnemo da stvaramo sadržaje
za narednu generaciju doživljaja sadržaja?
Tradicionalno, kada zamislimo scenu,
posmatramo kadar i kompoziciju.
Moramo da razmišljamo kako da stvorimo dubinu i paralaksu
koristeći elemente u pročelju i začelju dok se kamera kreće.
Sa današnjom tehnologijom i uređajima poput naočara za virtuelnu
i proširenu stvarnost, pametnih uređaja,
koji omogućuju trodimenzionalnu i potpunu navigaciju u prostoru,
imamo mogućnost da publici omogućimo
da doživi sadržaj iz više perspektiva.
Moramo da razmišljamo o tome kako da uzmemo ovu tehnologiju,
sve njene mogućnosti
i da omogućimo iskustvu da prevaziđe okvire scene.
Ne govorimo o video igrama ili o kompjuterski generisanim glumcima,
koji izgledaju beskrajno realistično.
Govorimo o stvarnim glumcima i stvarnim nastupima,
nastupima na sceni.
Moramo da počnemo da razmišljamo kako da snimamo glumce
i kako da snimamo stvarne scene
da bismo imali sveobuhvatan doživljaj.
Poznat nam je video od 360 stepeni
gde smestite kameru unutar scene
i možete da napravite tu prelepu panoramsku sliku skroz oko sebe,
ali sa istog gledišta,
filmsko stvaralaštvo je i dalje frontalno.
Kako bismo bili potpuno obuhvaćeni scenom,
moraćemo da uhvatimo svetlost iz svih mogućih smerova.
Moraćmo da opkolimo scenu ogromnom količinom senzora,
sa svim mogućim opcijama da se uhvati svetlost
i omogući nam da budemo vidljivi u unutrašnjosti scene ponovo.
U ovoj postavci,
više nemamo pročelje i začelje,
niti kameru smeštenu u prostoru,
već na stotine senzora koji hvataju svetlost
i hvataju pokrete iz svih mogućih uglova.
S novim tehnološkim napretkom,
možemo da počnemo da posmatramo 3D fotografiju,
koja hvata svetlost iz višestrukih perspektiva,
omogućujući nam da rekonstruišemo objekat.
Ovo liči na fotografiju u 3D prostoru.
Uz ovaj tehnološki napredak,
možemo da pravimo snimke, koji nisu samo ravna slika
već imaju i zapreminu.
Ovo nazivamo „volumetrijskim videom”,
i on može da snimi sva dešavanja na sceni
u vidu trodimenzionalne zapremine.
Šta je voksel?
Voksel je poput trodimenzionalnog piksela,
samo što se ne radi o ravnom kvadratu koji je osvetljen i obojen,
radi se o trodimenzionalnoj kocki u prostoru,
sa x, y i z pozicijama.
Ovo nam omogućuje da snimimo scenu u totalu
iz svih perspektiva.
Ovo daje scenu koja je u potpunosti prožeta svetlošću
iz višestrukih uglova.
Ova mogućnost zahteva obradu sumanuto velike količine informacija.
Morali bismo da uhvatimo svetlost ogromnog broja kamera
kako bismo stvorili ovu informaciju.
Da bismo uradili nešto takvo,
morali bismo da imamo postavku koja bi sadržala veliki broj kamera
postavljenih na sceni
kao i dovoljno veliku scenu kako bi u nju stalo kompletno filmsko iskustvo.
Ovo zvuči kao blesava ideja, ali mi smo upravo to i uradili.
Poslednje tri godine,
gradili smo ogromnu volumetrijsku komoru od kamera.
Radi se o sceni veličine 929 metara kvadratnih,
koja omogućuje snimanje događaja sa bilo koje lokacije.
Angažovali smo na stotine kamera,
koje šalju zapanjujuće količine informacija
u ogromne centre za podatke pohranjene u intelovim superkompjuterima.
To što imamo ovih 929 metara
nam omogućuje da uklopimo bilo kakvo zbivanje,
bilo kakav nastup.
To je veličina prosečne brodvejske pozornice.
Nazvali smo je Intel studios
i radi se o najvećoj volumetrijskoj pozornici na svetu,
a njen cilj je da omogući i istraži
novu generaciju pravljenja sveobuhvatnih filmova.
Kako bismo testirali ove ideje,
razmišljali smo koja scena bi mogla da bude dobra za testiranje.
Pa smo odabrali scenu iz vesterna.
Doveli smo konje, dizajnere setova, prašinu,
sve što je potrebno da se stvori potpuna scena iz vesterna.
Međutim, ovaj put nismo imali kameru na sceni.
Ništa se zaista nije pomeralo osim kamera
postavljenih spolja.
Izazov za glumce je bio ogroman.
Morali su da izvedu besprekornu akciju vidljivu iz svih uglova.
Ne postoji mogućnost da se sakrije udarac ili da se ne prikaže akcija.
Sve se hvata i sve se vidi.
Ishod snimka -
ovo je naš prvi snimak -
otvorio nam je vidike za mogućnosti sveobuhvatnog filma.
Ličilo je na 3D skeniranje celokupne scene.
Mogli smo da se krećemo okolo i da putujemo u prostoru.
Radi se o tome
da više ne zapažamo svetlost koja se emituje na ekranu,
već sad putujemo unutar svetlosti,
putujemo unutar scene.
Ovo očito otvara mogućnosti za ogromne količine
novog tipa pripovedanja i nove metodologije stvaranja.
Radi se o mogućnostima vašeg ličnog pripovedanja,
mogućnosti da stvorite sopstvenu priču unutra
ili da možda pratite druge priče.
Pogledajmo jedan od poslednjih rendera i uverimo se.
(Muzika)
Gledate u potpunosti volumetrijski video
i nemamo fizičku kameru na sceni.
(Muzika)
Imamo punu kontrolu
(Muzika, zvuk borbe)
nad prostorom i vremenom.
(Muzika, zvuk borbe)
Opet, nemamo fizički prisutnu kameru.
Sve je snimljeno spolja.
Ovo je veoma lepo,
ali šta ako bismo želeli da vidimo scenu možda kroz oči konja?
Pa, možemo i to da uradimo.
(Konj galopira)
Upravo gledate isto dešavanje,
ali ovaj put posmatramo tačno kroz oči konja.
Mogućnosti su, pa, neograničene.
(Aplauz)
Hvala vam.
(Aplauz)
Sve ovo je sjajno za stvaraoce i pripovedače.
Zaista otvara ogroman prostor
za različit vid pripovedanja i filmskog stvaralaštva.
Međutim, šta je s publikom?
Kako da publika ovo doživi drugačije?
Kako bismo istražili,
udružili smo se sa Paramaunt pikčers
kako bismo istražili sveobuhvatni medijum u holivudskoj filmskoj produkciji.
Zajedno sa rediteljem Rendalom Klejzerom,
ponovo smo osmislili kultni film iz 1978:
„Briljantin”.
Nekima od vas je poznat, nekima ne.
Film star 40 godina, neverovatno iskustvo.
A naš cilj je bio da razmotrimo kako da uzmemo ove kultne pokrete i ples
i da produbimo iskustvo,
da ga više približimo publici.
Zamislite da možete ne samo da posmatrate film,
već i da uđete unutar njega i plešete sa glumcima,
da plešete uz njihov nastup.
Ovim zaista rušimo tradicionalni dvodimenzionalni način posmatranja
i donosimo veće izobilje mogućnosti za pravljenje filmova
i stvaranje sadržaja.
Međutim, zašto da to gledamo na ekranu?
Pokušajmo da dovedemo glumce ovde na scenu.
Dakle, neće zaista da dođu -
koristiću ajped.
(Smeh)
Izvinjavam se.
Koristiću ajped kako bih doneo proširenu stvarnost.
Očito, ovi uređaji imaju sopstvena ograničenja
u smislu procesa obrade podataka,
pa moramo da umanjimo jačinu rezolucije.
Sada ovde smeštam strelicu,
kako bih bio u stanju da svakoga smestim baš tamo gde želim da se pojavi.
U redu.
Mislim da su tu.
(Aplauz)
Džon Travolta ili -
(Smeh)
njegova verzija.
Pogledajmo.
(Video) Žena: Hej.
Muškarac: I tako se to radi.
Žena: Ti si na redu.
Muškarac: Hej, momci! Pazite ovo.
(Pesma: „You're the one that I want”)
Deni: Sendi!
Sendi: Pričaj mi o tome, frajeru.
(Pevanje) Žmarci u meni se sve više množe
i ja gubim kontrolu.
Jer struja koju odašilješ
je elektrišuća!
(Kraj snimka)
(Aplauz i klicanje)
Dijego Priluski: Hvala vam.
(Aplauz i klicanje)
Kao što vidite,
možemo da posmatramo i doživimo sadržaj na tradicionalan način
ili na sveobuhvatan način.
Mogućnosti su uistinu otvorene.
Ne pokušavamo da promenimo ili zamenimo filmove.
Unapređujemo ih.
Ova tehnologija pruža nove mogućnosti za razmišljanje izvan ravnog ekrana.
U sveobuhvatnom smo i zaista uzbudljivom vremenu filmskog stvaralaštva.
Na pragu smo nove ere.
Otvaramo kapije novih mogućnosti
sveobuhvatnog pripovedanja
i istražujemo i definišemo šta sveobuhvatni film znači.
Zaista smo tek na početku
i sve vas pozivamo da nam se pridružite.
Hvala vam.
(Aplauz)