Nagyon köszönöm, Chris. Akik eddig feljöttek ide,
mind azt mondták, hogy féltek. Én nem tudom, hogy félek-e,
de most először beszélek ilyen közönség előtt.
És nem készültem semmilyen látványos, okos technológiával.
Nincsenek diák sem, szóval be kell érniük velem.
(Nevetés)
Ma délelőtt szeretnék megosztani néhány történetet,
és beszélni egy másik Afrikáról.
Ma délelőtt már elhangzott néhány célzás arra az Afrikára,
amelyről állandóan hallunk: a HIV/AIDS Afrikája,
a malária Afrikája, a szegénység Afrikája, a háborúskodás Afrikája,
és a katasztrófák Afrikája.
Bár ezek valós problémák,
van egy másik Afrika, melyről nem sokat hallani.
És néha tanácstalan vagyok, mert nem értem, hogy miért.
Ez az Afrika, amely változásban van, amire Chris is utalt.
Ez a lehetőségek Afrikája.
Ez az Afrika, ahol az emberek felelősséget akarnak vállalni
a saját jövőjükért és sorsukért.
És ez az Afrika, amelyben az emberek partnereket keresnek,
hogy megvalósíthassák ezt. Én erről szeretnék ma beszélni.
És azzal kezdeném, hogy elmesélek
egy történetet ezen változásról Afrikában.
2005. szeptember 15-én Diepreye Alamieyeseigha-t,
egy gazdag nigériai olajállam kormányzóját,
egy londoni látogatása alkalmával letartóztatta a helyi rendőrség.
A letartóztatás oka, hogy átutalt nyolcmillió dollárt
néhány alvó számlára,
melyek hozzá és a családjához tartoztak.
A letartóztatás az együttműködésnek köszönhető,
a londoni rendőrség és a nigériai
Gazdasági és Pénzügyi Bűncselekmények Bizottsága között -
mely Nuhu Ribadu vezetése alatt áll, aki egyike legkiválóbb embereinknek.
Alamieyeseigha-t Londonban helyezték vád alá.
Néhány figyelmetlenségnek köszönhetően nőnek öltözve meg tudott szökni,
és Londonból elmenekült Nigériába,
ahol az alkotmány értelmében, akik hivatalban vannak
kormányzói vagy elnöki pozícióban - ahogy más országokban is -
védettséget élveznek és nem emelhető ellenük vád. De mi történt?
Az emberek annyira felháborodtak ezen a viselkedésen, hogy ez lehetővé tette
az állami törvényhozásnak, hogy vádat emeljen ellene és megfossza a hivatalától.
Most Alams - ahogy mi becézzük - börtönben van.
Ez a történet bizonyítja, hogy az emberek Afrikában
nem hajlandóak többé elviselni vezetőiktől a korrupt viselkedést.
Ez a történet bizonyítja, hogy az emberek azt akarják, hogy a saját erőforrásaik
az ő érdekeiknek megfelelően legyenek kezelve és ne lehessen azokat úgy kivinni,
hogy abból csak az elit néhány tagja profitálhasson.
És ezért, ha a korrupt Afrikáról hallanak -
a folyamatos korrupcióról - akkor tudniuk kell, hogy az emberek
és a közigazgatás keményen küzdenek ez ellen,
és néhány országban már sikereket is elérnek.
Ezek szerint megoldódott a probléma? A válasz: nem.
Még hosszú út áll előttünk, de erős az elhatározásunk.
És jelentős eredményeket érünk el ebben a rendkívül fontos küzdelemben.
Ezért amikor korrupcióról hallanak,
ne csak azt érezzék, hogy nem történik semmi ezzel kapcsolatban -
és bármelyik afrikai országban lehetetlen működni
a mindent elnyomó korrupció miatt. Nem ez a helyzet.
Akarunk küzdeni, mint sok másik országban, ahol éppen folynak a harcok
és ahol éppen győzedelmeskednek. Más országokban, mint az enyém,
ahol hosszú időn keresztül volt diktatúra, mint Nigériában,
a harcok még mindig folynak, és még hosszú út áll előttünk.
De az az igazság, hogy ez folyamatban van.
Az eredmények is mutatják:
a Világbank független ellenőrzései és más szervezetek is azt mutatják,
sok tekintetben lefelé ívelő tendencia figyelhető meg a korrupcióban,
és a közigazgatás fejlődik.
Egy tanulmány, melyet a Gazdasági Szövetkezet Afrikáért készített,
egy egyértelműen javuló tendenciát mutat 28 afrikai ország közigazgatásában.
És hadd mondjak még egy dolgot,
mielőtt befejezném a közigazgatással kapcsolatos részt.
Az emberek folyamatosan a korrupcióról beszélnek.
Amikor beszélnek róla,
az emberek azonnal mindig Afrikára gondolnak.
Ez a kép az afrikai országokról. De hadd kérdezzem meg:
ha Alams képes volt nyolcmillió dollárt kiutalni egy számlára Londonban -
akkor azok az emberek, akik megkapták ezt a pénzt,
melyet 20-40 milliárd dollárra becsülnek a fejlődő országok pénzeiből,
és most is a fejlett országokban vannak kint -
ha ezt megtehették, mi is ez pontosan? Ez nem korrupció?
Ebben az országban, ha elfogadunk lopott javakat, ellenünk nem emelnek vádat?
Ezért amikor erről a korrupcióról beszélünk, gondoljunk arra is,
hogy mi történik a világ másik felén,
ahova a pénz megy, és mit tehetünk azért, hogy ezt megállítsuk.
Együtt dolgozom most egy kezdeményezésen a Világbankkal,
vagyon visszaállítással kapcsolatban, megteszünk mindent, amit lehet,
hogy visszaszerezzük a külföldre utalt pénzösszegeket -
a fejlődő országok pénzét - és visszajuttassuk őket.
Mert ha el tudjuk érni, hogy a kint lévő húszmilliárd dollárt
visszaszerezzük, az sokkal több lenne ennek a néhány országnak,
mint az összes segély, amit kapunk.
(Taps)
A második dolog, amiről beszélni akarok: a reformok iránti akarat.
Az afrikaiak, miután belefáradtak - belefáradtunk -
hogy mi legyünk a tárgya mindenki jótékonykodásának és gondoskodásának.
Hálásak vagyunk, de tudjuk, hogy átvehetnénk az irányítást
a saját sorsunk felett, ha elköteleződünk a reformok mellett.
És sok afrikai országban most ismerik fel, hogy helyettünk
senki nem tudja ezt megcsinálni. Ezt nekünk kell véghez vinnünk.
Hívhatunk partnereket, akik támogathatnak, de nekünk kell elkezdenünk.
Meg kell reformálnunk a gazdaságunkat, változtatnunk a vezetésünkön,
demokratikusabbá válnunk, nyitottabbnak lennünk a változásra, az információkra.
És ez az, amit elkezdtünk
a kontinens egyik legnagyobb országában, Nigériában.
Tulajdonképpen, ha nem vagyunk Nigériában, nem is vagyunk Afrikában.
Ezt el kell mondanom önöknek.
(Nevetés)
A Szaharától délre minden negyedik afrikai ember nigériai,
és 140 millió tetterős emberről beszélünk - zavart emberekről -
de nagyon érdekes emberekről. Sohasem fognak unatkozni.
(Nevetés)
Elkezdtük felismerni azt,
hogy át kell vennünk az irányítást a reformjaink terén.
És egy vezető támogatásával,
aki akkor készen állt a reformok teljesítésére,
benyújtottunk egy átfogó reform programot,
amit mi magunk fejlesztettünk ki.
Nem a Nemzetközi Pénzügyi Társaság. Nem a Világbank,
ahol 21 évig dolgoztam és alelnök lettem.
Senki nem tudja megtenni ezt helyettünk, nekünk kell megtenni.
Összeállítottunk egy programot, ami először is:
kivonná az államot az üzletből, nincs hozzá köze.
Az államnak nem kellene részt vennie
a szolgáltatások és árucikkek előállításában,
mert nem hatékony és nem ért hozzá.
Ezért úgy döntöttünk, hogy privatizáljuk több vállalatunkat.
(Taps)
Ennek következtében eldöntöttük, hogy liberalizáljuk több piacunkat is.
El tudják képzelni, hogy a reform előtt -
ami 2003 végén kezdődött, amikor eljöttem Washingtonból,
hogy betöltsem a pénzügyminiszteri posztot -
egy olyan telekommunikációs cégünk volt, ami összesen arra volt képes,
hogy 4500 vezetékes hálózatot építsen ki a harmincéves működése alatt?
(Nevetés)
A telefon az országomban hatalmas luxus volt.
Képtelenség volt szerezni. Le kellett fizetni valakit.
Mindent meg kellett tenni, hogy lehessen telefonunk.
Amikor Obasanjo elnök támogatta és elindította
a telekommunikációs szektor liberalizációját,
a 4500 vezetékes vonalból 32 millió GSM vonal lett, és az a szám azóta nő.
Nigéria telekommunikációs piaca a második leggyorsabban növekvő piac a világon
Kína után. Megközelítőleg évi egy milliárd dolláros beruházásokat kapunk
a telekommunikációba. És ezt senki nem tudja, néhány zsenit leszámítva.
(Nevetés)
A legokosabb, aki legelsőnek jött be,
a dél-Afrikai MTN cég volt.
A pénzügy miniszterként eltöltött három évem alatt
átlagosan évi 360 millió dollár profitot termeltek.
360 millió egy szegény ország piacán,
ahol az átlagfizetés 500 dollár alatt van.
Úgyhogy a piac létezik.
Próbálták titokban tartani, de hamarosan mások is megtudták.
Nigériaiak is elkezdtek alapítani
vezeték nélküli telekommunikációval foglalkozó cégeket,
melyekhez 3-4 további cég is csatlakozott.
De van egy hatalmas piac,
és az emberek nem tudnak róla, vagy nem akarnak tudni róla.
Szóval a privatizáció az egyik dolog, amit véghez vittünk.
A másik pedig az, hogy jobban kezeljük a pénzügyeinket.
Mert senki nem fog segíteni és támogatni,
ha nem kezeljük jól a pénzügyeinket.
És Nigéria az olaj iparágával hírnevet szerzett,
miszerint korrupt és nem kezeli jól a pénzügyeit.
Ezért mit csináltunk? Bevezettünk egy költségvetési törvényt,
ami függetlenítette az állami költségvetést az olaj árától.
Azelőtt attól függően terveztük meg a költségvetést, mennyi olajat termeltünk,
mert az olaj a legnagyobb, legjelentősebb jövedelmet termelő szektor a gazdaságban:
bevételünk 70 százalékát az olaj adja.
Ezért ezeket függetlenítettük és elkezdtük úgy tervezni a költségvetést,
hogy egy olyan árral számoltunk, ami kissé az olaj ára alatt volt
és megtakarítottunk mindent, ami ezen ár felett volt.
Nem tudtuk, képesek vagyunk-e húzni az árat, ez nagyon vitatott volt.
De azonnal áringadozást okozott,
ami jelen volt a gazdasági fejlődésünkben -
még akkor is, ha az olajárak magasak lennének, nagyon gyorsan fejlődtünk volna.
Amikor lezuhant, mi is lezuhantunk.
És alig tudtunk bármit is fizetni, akár a fizetéseket a gazdaságban.
De ezek az ingadozások kisimultak. Mire a pénzügyminiszterként távoztam,
27 milliárd dollárt tudtunk félretenni. És az mind a megtakarításainkba ment.
Amikor 2003-ban érkeztem, 7 milliárd dollárunk volt megtakarításokban.
Mire távoztam, ez az összeg majdnem 30 milliárd dollárra nőtt.
Mostanra pedig 40 milliárd dollárunk van megtakarításokban
a pénzügyeink megfelelő kezelésének köszönhetően.
És ez támasztja alulról a gazdaságunkat, stabilizálja.
Az árfolyamunk, mely régebben folyamatosan ingadozott,
mostanra meglehetősen stabil és irányított, így az üzletemberek számára
az árak kiszámíthatóak a gazdaságban.
Lecsökkentettük az inflációt 28 százalékról 11 százalékra.
GDP növekedést értünk el: az előző évtized átlagos 2,3 százaléka
most 6,5 százalék körül van.
Ezért minden változás és reform, amit véghez tudtunk vinni
mérhető eredményekben jelenik meg a gazdaságban.
És ami még fontosabb, mert el akarunk szakadni az olajtól és diverzifikálódni -
és erre számos lehetőségünk van
ebben a nagy országban, mint sok más afrikai országban -
és figyelemfelkeltő volt, hogy ezen növekedés jelentős része
nem kizárólag az olaj szektorból jött, hanem a többi szektorból.
A mezőgazdaság több mint nyolc százalékkal nőtt.
Ahogy nőtt a telekommunikációs szektor, azzal együtt nőtt az építőipar,
és folytathatnám. És ezzel szemléltetném,
hogy amint a makroökonómia egyenesbe jön,
óriási lehetőségek lesznek a különböző szektorokban is
Van lehetőségünk a mezőgazdaságban, ahogy említettem.
Vannak lehetőségeink az ásványi anyagokban. Rengeteg ásványunk van,
amibe még senki sem fektetett be vagy fedezett fel.
Felismertük, hogy a megfelelő törvényhozás nélkül, ami ezt lehetővé teszi,
ez nem fog megtörténni. Ezért van egy bányászati szabályozásunk,
ami a világ legjobbjaihoz hasonlítható. Rengeteg lehetőség rejlik
az építőiparban és az ingatlanpiacban.
Semmi nem volt ebben az országban, amit 140 millióan laknak -
nem voltak bevásárlóközpontok, mint amilyeneket itt látunk.
Ez egy befektetési lehetőség volt valakinek,
aki felkeltette az emberek érdeklődését.
Most ott tartunk, hogy ebben a bevásárlóközpontban az üzleteknek
négyszer akkora forgalmuk, mint azt korábban becsülték.
Hatalmas lehetőségek vannak az építőiparban, ingatlanpiacon,
a jelzálogpiacon. A pénzügyi szolgáltatásokkal kapcsolatban:
89 bankunk volt. Több közülük nem is a valódi feladatát végezte.
Konszolidáltuk a bankok számát 89-ről 25-re azzal, hogy megköveteltük
a tőke emelését - a részvénytőkét.
Így ez megemelkedett 25 millió dollárról 150 millió dollárra.
A bankok konszolidációja és a bankrendszer megerősítése
rengeteg külső befektetést vonzott.
A Barclays Bankot az Egyesült Királyságból 500 millió dollárral.
A Standard Charteredet 140 millióval.
És folytathatnám. Folyamatosan jön be a pénz a rendszerbe.
Ugyanezt hajtjuk végre a biztosítási szektorban is.
Ezért a pénzügyi szolgáltatások terén hatalmas lehetőségek vannak.
A turizmusban is hatalmas lehetőségek vannak sok afrikai ország esetében.
És a legtöbb ember erről ismeri Kelet-Afrikát:
az állatvilág, az elefántok, és sorolhatnám.
De nagyon fontos, hogy úgy szervezzük a turizmust,
hogy valóban az emberek profitáljanak belőle.
Hogy mit próbálok mondani?
Azt, hogy a kontinensen egy új hullám alakult ki.
Egy új hullám, melyet a nyitottság és demokratizálódás határoz meg.
Aminek következtében 2000 óta az afrikai országok több mint kétharmadában
több-párti demokratikus választások zajlanak.
Nem mindegyikük tökéletes, és talán nem is lesznek azok,
de a tendencia nagyon világos.
Azt próbálom elmondani, hogy az elmúlt három évben
a kontinens évi átlagos növekedési rátája
2,5 százalékról 5 százalékra változott.
Ez jobb teljesítmény, mint rengeteg másik OECD országé.
Azaz világos, hogy változnak a dolgok.
A kontinensen egyre kevesebb a konfliktus;
egy évtizeddel ezelőtt még 12 harc folyt,
ez lecsökkent mostanra három-négyre -
és az egyik legszörnyűbb közülük Darfur.
És mint tudjuk, sokan általánosítanak:
ha történik valami a kontinens egyik felén,
mintha az egész kontinenst érintené.
De tudniuk kell, hogy ez a kontinens
rengeteg ország kontinense, és nem egy ország.
Ha a konfliktusok száma lecsökkent három-négyre,
akkor rengeteg befektetési lehetőség van
ezekben a stabil, növekvő, izgalmas gazdaságokban.
Rengeteg lehetőség.
És egy valamit szeretnék kiemelni a beruházásokkal kapcsolatban.
Az afrikai emberek segítésének most az legjobb módja,
ha segítenek nekik a saját lábukra állni.
És ennek a legjobb módja, ha segítenek munkahelyeket teremteni.
Nem azzal van gond, ha pénzt kapunk arra, hogy megküzdjünk a maláriával
és megmentsük gyerekek életét. Nem ezt mondom. Ez nagyszerű.
De képzeljék el a hatást egy családra: ha a szülők dolgozhatnak
és biztosítani tudják, hogy a gyerekük iskolába járjon,
akkor képesek megvenni maguknak a szükséges gyógyszereket.
Ha befektethetünk úgy is, hogy mindenki magának keresse meg a pénzét,
ha munkahelyeket teremtünk és segítünk az embereknek a saját lábukra állni,
az nem egy csodálatos lehetőség? Nem ez az út, amin haladnunk kéne?
És el akarom mondani, hogy a kontinensen néhányan,
akikbe a leginkább érdemes befektetni: a nők.
(Taps)
Van nálam egy CD. Sajnálom, hogy nem szóltam időben.
Ettől függetlenül szerettem volna, ha látják.
Az áll rajta: "Afrika: Nyitott az Üzletre"
Ráadásul ez a film megnyerte
az év legjobb dokumentumfilmje díjat.
Képzeljék el, hogy a nő, aki készítette,
Tanzániában lesz, ahol az ülésezést tartják júniusban.
De bemutat afrikaiakat, leginkább afrikai nőket,
akik a nehézségek ellenére cégeket hoztak létre, néhány közülük világklasszis.
A nők egyike a filmből, Adenike Ogunlesi,
gyermekruhákat készít -
amit hobbiként kezdett, majd üzletté nőtte ki magát.
Kombinálva az afrikai anyagokat,
máshonnan származó anyagokkal.
Így készít kis kezeslábasokat és kordnadrágokat,
afrikai anyagokat felhasználva. Annyira kreatívak voltak a munkái,
hogy a Walmarttól kapott megrendelést.
(Nevetés)
Tízezer darabra.
Ez is mutatja, hogy az embereink ragyogó képességekkel bírnak.
És a nők szorgalmasak. Céltudatosak és keményen dolgoznak.
Folytathatnám a példák sorolását:
Beatrice Gakuba Ruandából, aki virágüzletet nyitott
és most már az amszterdami aukcióra szállít minden reggel
és 200 másik nőt és férfit alkalmaz, hogy vele dolgozzanak.
Mindemellett rengetegnek van szüksége tőkére, hogy terjeszkedhessenek,
mert az országunkon kívül senki nem hiszi, hogy meg tudjuk tenni
a szükséges lépéseket. Senki nem gondolkozik a piacunkban.
Senki nem gondolja, hogy itt vannak lehetőségek.
De azért mondom el ezt, hogy akik most kihagyják ezt a lehetőséget,
azok örökre kihagyják.
Szóval ha Afrikában akarnak lenni, befektetésben gondolkodjanak.
Gondoljanak arra, hogy mennyi Beatrice és Adenike van a világban,
akik hihetetlen dolgokat tesznek,
mellyel bekapcsolódnak a globális gazdaságba, miközben azt is biztosítják,
hogy a többi férfi- és nőtársaiknak munkájuk legyen,
és a gyermekeiket taníttathassák,
mert a szüleik megfelelő bevételre tehetnek szert.
Ezért hívom önöket, hogy fedezzék fel a lehetőségeket.
Amikor Tanzániába mennek, legyenek figyelmesek,
mert biztos vagyok benne, hogy hallani fognak a különböző megnyitókról,
melyeken megismerik, hogyan vehetnek részt abban, ami egyaránt jó
a kontinensnek, az embereknek és önöknek.
Köszönöm szépen.
(Taps)