Idag tänker jag berätta om
de senaste 30 åren av arkitekturhistoria.
Det är en hel del att klämma in på 18 minuter.
Det är ett komplext ämne,
så vi dyker i på ett komplext ställe:
New Jersey.
För att för 30 år sen, jag är från New Jersey,
och jag var sex år, och jag bodde där i mina föräldrars hus
i en stad som heter Livingston,
och det här var mitt sovrum under barndomen.
Runt hörnet från mitt sovrum
fanns badrummet som jag delade med min syster.
Och mellan mitt sovrum och badrummet
fanns en avsats med utsikt över vardagsrummet.
Det var där alla brukade vara och titta på TV,
så varje gång jag gick från sovrummet till badrummet
såg alla mig
och varje gång jag tog en dusch och kom ut iklädd handduk
såg alla mig.
Och jag såg ut så här.
Jag kände mig pinsam,
jag var osäker, och jag hatade det.
Jag hatade den sträckan, och jag hatade den avsatsen,
jag hatade det rummet och jag hatade det huset.
Och det är arkitektur.
(Skratt)
Klart.
Den känslan, vad jag kände då,
det är arkitekturens makt,
för arkitektur handlar inte om matematik och det handlar inte om detaljplaner,
det handlar om de där kroppsliga och känslomässiga kopplingarna
som vi har till de platser som vi befinner oss på.
Och det är ingen överraskning och vi känner så,
för enligt EPA tillbringar amerikaner xx
90 procent av sin tid inomhus.
Det är 90 procent av vår tid då vi är omgivna av arkitektur.
Det är enormt mycket.
Det betyder att arkitektur formar oss på sätt som vi inte hade förstått. xx
Det gör oss lite lättlurade och väldigt förutsägbara.
Det betyder att när jag visar er en byggnad som den här,
vet jag att ni tänker:
Ni tänker på "makt" och "stabilitet" och "demokrati".
Och jag vet att ni tänker så för att den är baserad på en byggnad
som byggdes för 2 500 år sen av grekerna.
Det är ett trick.
Det här är en