אתם מפחדים מחתולים שחורים?
הייתם פותחים מטריה בתוך הבית?
ואיך אתם מרגישים בנוגע למספר שלוש עשרה?
בין אם אתם מאמינים בהן או לא,
כנראה מוכרות לכם כמה מהאמונות התפלות האלו.
אז איך קרה שאנשים מסביב לעולם
נוקשים על עץ,
או נמנעים מלדרוך על סדקים במדרכה?
ובכן, למרות שאין להן ביסוס מדעי,
להרבה מהאמונות וההרגלים המוזרים האלה
יש מקורות מוזרים באותה מידה.
בגלל שהן כוללות סיבות על טבעיות,
זה לא מפתיע שהרבה אמונות תפלות מבוססות על דת.
לדוגמה, המספר שלוש עשרה היה משוייך לארוחה האחרונה התנכית,
בה ישו סעד עם שנים עשר המאמינים שלו
ממש לפני שנעצר ונצלב.
מזה עלה הרעיון ששלושה עשר אנשים ליד השולחן מביאים מזל רע
והרעיון התרחב לכך ששלוש עשרה הוא מספר חסר מזל בכללי.
היום, הפחד הזה מהמספר שלוש עשרה, הנקרא טריסקידקפוביה,
הוא כל כך נפוץ שהרבה בניינים מסביב לעולם מדלגים על הקומה השלוש עשרה,
והמספרים עוברים ישר משתים עשרה לארבע עשרה.
כמובן שהרבה אנשים חושבים שהסיפור של הארוחה האחרונה נכון,
אבל אמונות תפלות אחרות מגיעות ממסורות דתיות
שמעט אנשים מאמינים בהן או אפילו זוכרים.
חושבים שנקישה על עץ מגיעה מפולקלור של אינדו אירופאים קדמונים
או אולי אנשים שקדמו להם
שהאמניו שעצים משמשים בית לרוחות.
נגיעה בעץ תפעיל את ההגנה
או ברכה מהרוח בתוכם.
ואיך שהוא,
המסורת הזו שרדה הרבה אחרי שהאמונות ברוחות האלו נמוגו.
הרבה אמונות תפלות שנפוצות היום במדינות מרוסיה ועד אירלנד
נחשבות לשאריות של האמונות הפגאניות שהנצרות החליפה.
אבל לא כל האמונות התפלות דתיות.
כמה מבוססות על מקריות חסרת מזל ואסוציאציות.
לדוגמה, הרבה איטלקים מפחדים מהמספר 17
כי המספר הרומי XVII יכול להיות מאורגן מחדש כמילה ויקסי,
שמשמעה שהחיים שלי הסתיימו.
בדומה, המילה למספר ארבע
נשמעת כמעט זהה למילה מוות
בקנטונזית,
כמו גם בשפות כמו יפנית
וקוראנית ששאלו מספרים סיניים.
ומאחר והמספר אחד נשמע גם כמו המילה חייב,
המספר ארבע עשרה נשמע כמו הביטוי חייב למות.
אלה הרבה מספרים שמעליות ומלונות בין לאומיים צריכים להמנע מהם.
ותאמינו או לא,
כמה אמונות תפלות הן למעשה הגיוניות,
או לפחות הן היו כך, עד ששכחנו את מטרתן המקורית.
לדוגמה, תפאורה בתיאטרון הכילה רקעים מצויירים גדולים,
שהועלו והורדו על ידי עובדי במה ששרקו כדי לאותת אחד לשני.
שריקות של אנשים אחרים יכלו לגרום לתאונה.
אבל הטאבו נגד שריקה מאחורי הבמה עדיין קיים היום,
הרבה אחרי שעובדי הבמה התחילו להשתמש בתקשורת אלחוטית.
באותו אופן, הדלקת שלוש סיגריות עם אותו גפרור
באמת יכולה לגרום למזל רע אם הייתם חיילים בשוחה,
שם החזקת גפרור דלוק זמן רב מדי יכלה למשוך תשומת לב מצלף אוייב.
רוב המעשנים לא צריכים לדאוג יותר מצלפים,
אבל האמונה התפלה ממשיכה.
אז למה אנשים נאחזים בפיסות האמונות הנשכחות האלו,
המקרים,
או העצות המיושנות האלו?
האין הם לגמרי לא רציונליים?
ובכן, כן, אבל עבור אנשים רבים,
אמונות תפלות מבוססות יותר על הרגלים חברתיים מאשר על אמונות מודעות.
אחרי הכל, אף אחד לא נולד עם הידיעה לא ללכת מתחת סולמות
או לשרוק בתוך הבית,
אבל אם אתם גדלים כשבמשפחה אומרים לכם להמנע מהדברים האלה,
סיכוי טוב שהם יגרמו לכם אי נוחות,
אפילו אחרי שאתם מבינים בהיגיון ששום דבר רע לא יקרה.
ומאחר שלעשות משהו כמו לדפוק על עץ לא דורש הרבה מאמץ,
פעמים רבות, קל יותר למלא את האמונה התפלה מאשר להתנגד לה באופן מודע.
חוץ מזה, לעיתים קרובות נראה שאמונות תפלות עובדות.
אולי אתם זוכרים שעשיתם הום ראן כשלבשתם את גרבי המזל שלכם.
זה רק הטיה פסיכולוגית בפעולה.
יש סיכוי קטן יותר שתזכרו את כל הפעמים שלא הצלחתם
בעודכם גורבים את אותן גרביים.
אבל האמונה שהן עובדות יכולה למעשה לגרום לכם לשחק טוב יותר,
על-ידי האשליה שיש לכם יותר שליטה על הארועים.
אז במצבים בהם ביטחון עצמי חשוב, כמו ספורט,
האמונות התפלות המשוגעות האלו אולי לא משוגעות אחרי הכל.