Mnogi izmed nas vsak trenutek mislimo na stotine stvari,
pogosto s težavo sledimo vsemu, kar moramo narediti.
A na srečo
nam za eno pomembno stvar ni treba skrbeti:
dihanje.
Ko dihamo, prenašamo kisik v celice telesa, da lahko delujejo
in očistijo sistem ogljikovega dioksida,
ki ga to delo proizvaja.
Dihanje, z drugimi besedami, ohranja telo živo.
Kako torej opravljamo to ključno in kompleksno nalogo,
ne da bi nanjo sploh pomislili?
Odgovor leži v respiratornem sistemu našega telesa.
Kot vsaka naprava je sestavljen iz specializiranih delov
in potrebuje sprožilec, da začne delovati.
Tu so sestavni deli strukture in tkiva, ki sestavljajo pljuča,
kot tudi drugi respiratorni organi, povezani z njimi.
Da se ta naprava začne premikati, potrebujemo avtonomni živčni sistem,
podzavestni nadzorni center za vitalne funkcije v naših možganih.
Ko se telo pripravi za sprejem s kisikom bogatega zraka,
ta sistem pošlje signal mišicam okrog pljuč,
zravna diafragmo
in skrči interkostalne mišice med rebri,
da ustvari več prostora za razširitev pljuč.
Nato zrak vstopi v nos in usta,
gre skozi sapnik
in v bronhije, ki se razdelijo na bazi sapnika,
en gre v vsako pljučno krilo.
Kot veje drevesa se te majhne cevčice razdelijo v na tisoče majhnih prehodov,
imenovanih bronhioli.
Mikavno je gledati na na pljuča kot velike balone,
a namesto da bi bila votla, so znotraj penasta,
z bronhioli, ki tečejo skozi parenhimsko tkivo.
Na koncu vsakega bronhiola je mehurček zraka, imenovan alveol,
ovit v kapilare, polne rdečih krvničk,
ki vsebujejo posebno beljakovino, imenovano hemoglobin.
Zrak, ki ga vdihamo, napolni te mehurčke,
zaradi česar se pljuča razširijo.
Tu se zgodi ključna izmenjava.
Na tej točki so kapilare polne ogljikovega dioksida
in mehurčki polni kisika.
A zaradi osnovnega procesa difuzije
se molekule vsakega plina želijo premakniti tja,
kjer je njihova koncentracija nižja.
Tako gre kisik v kapilare,
hemoglobin ga pograbi,
medtem ko se ogljikov dioksid sprosti v pljuča.
Hemoglobin, bogat s kisikom, nato potuje skozi telo
po krvnem obtoku.
A kaj počnejo naša pljuča z vsem tem ogljikovim dioksidom?
Izdihajo ga, seveda.
Avtonomni živčni sistem se spet vklopi,
kar povzroči, da se diafragma ukrivi,
interkostalne mišice se sprostijo,
kar naredi prsni koš manjši in prisili pljuča, da se stisnejo.
Z ogljikovim dioksidom bogat zrak se izdihne in cikel se spet začne.
Tako ti penasti organi učinkovito preskrbijo naše telo z zrakom.
Pljuča vdihnejo in izdihnejo med 15- in 25-krat na minuto,
kar nanese 10 000 litrov zraka vsak dan.
To je veliko dela, a ne skrbi.
Tvoja pljuča in avtonomni živčni sistem
bosta poskrbela za to.