Majoritatea avem mii de gânduri în fiecare clipă
și ne străduim să ne amintim tot ce avem de făcut.
Din fericire,
un singur lucru important nu trebuie să ne aducem aminte să îl face:
să respirăm.
Când respiri, transporţi oxigen în celule pentru a le menţine funcţionale
şi elimini din organism dioxidul de carbon
generat de activitatea acestora.
Respiraţia ne menţine corpul în viaţă.
Cum realizăm această sarcină crucială şi complexă
fără să ne gândim la ea?
Răspunsul stă în sistemul nostru respirator.
Ca orice maşinărie, are componente specializate
şi necesită un imbold pentru a începe să funcţioneze.
Componentele sunt structurile şi ţesuturile care alcătuiesc plămânii,
precum şi alte organe respiratorii conectate la ei.
Ca aceasta să funcţioneze are nevoie de sistemul nervos vegetativ,
prin care creierul reglează inconştient funcţiile vitale.
Atunci când corpul se pregătește să inspire aer,
acest sistem trimite semnale muşchilor din jurul plămânilor,
aplatizând diafragma
şi contractând muşchii intercostali,
pentru a crea spaţiul necesar expandării plămănilor.
Aerul intră prin nas şi gură,
prin trahee,
în bronhii ce se despart la baza traheei,
existând una pentru fiecare plămân.
Ca ramurile copacului, aceste tuburi se împart în mii de pasaje mici,
numite branhiole.
E tentant să considerăm plămânii ca nişte baloane uriaşe,
dar în loc să fie goale, ele sunt spongioase,
cu bronhiolele dispersate în tot ţesutul parenchimatos.
La capătul fiecărei bronhiole există e un sac numit alveolă,
înconjurat de capilare pline cu celule sangvine
ce conțin proteine speciale numite hemoglobină.
Aerul pe care-l respiri umple aceşti saci,
cauzând umflarea plămânilor.
Aici are loc schimbul vital.
În acest moment capilarele sunt pline cu dioxid de carbon,
iar alveolele pline cu oxigen,
însă prin difuziune,
moleculele fiecărui gaz vor să ajungă
acolo unde concentraţia lor e mai mică.
Când oxigenul trece în capilare,
hemoglobina îl prinde,
în timp ce eliberează dioxidul de carbon în plămâni.
Apoi, hemoglobina încărcată cu oxigen e transportată în corp
prin vasele de sânge.
Dar ce fac plămânii cu acest dioxid de carbon?
Îl expiră, desigur.
Sistemul nervos vegetativ intervine
şi diafragma se bombează,
iar muşchii intercostali se relaxează,
făcând cavitatea toracică mai mică și forțează plămânii să se comprime.
Aerul bogat în dioxid de carbon e eliminat și ciclul reîncepe.
Astfel, aceste organe spongioase ne aprovizionează organismul cu oxigen.
Plămânii inspiră şi expiră de 15-25 de ori pe minut,
însumănd 10.000 litri de aer zilnic.
E multă muncă, dar nu te speria.
Plămânii şi sistemul nervos vegetativ
se ocupă de tot.