Majoritatea avem mii de gânduri în fiecare moment,
străduindu-ne să ţinem cont de ce avem de făcut.
Din fericire,
de un lucru important nu trebuie să ne amintim:
respiraţia.
Când respiri, transporţi oxigen în celule pentru a le menţine funcţionale
şi elimini din organism dioxidul de carbon
generat de această activitate.
Respiraţia ne menţine corpul în viaţă.
Cum realizăm această sarcină crucială şi complexă
fără să ne gândim la ea?
Răspunsul stă în sistemul nostru respirator.
Ca orice maşinărie, are componente specializate
şi necesită un imbold pentru a începe să funcţioneze.
Componentele sunt structuri şi ţesuturi care alcătuiesc plămânii,
precum şi alte organe respiratorii conectate la ei.
Ca maşinăria să funcţioneze e nevoie de sistemul nervos vegetativ,
prin care creierul reglează inconştient funcţiile vitale.
Pe măsura ce corpul se pregăteşte să inspire aer
acest sistem trimite semnale muşchilor din jurul plămânilor,
aplatizând diafragma
şi contractând muşchii intercostali
pentru a crea mai mult spaţiu plămănilor.
Aerul intră prin nas şi gură,
prin trahee
în bronhii care se despart la baza traheei
fiecare intrând în alt plămân.
Ca ramurile copacului, aceste tuburi se împart în mii de pasaje mici,
numite branhiole.
E tentant să considerăm plămânii ca nişte baloane uriaşe,
dar în loc să fie goale, ele sunt spongioase,
cu bronhiolele dispersate în tot ţesutul parenchimatos.
La capătul fiecărei bronhiole e un sac, numit alveolă,
înconjurat de capilare pline cu celule sangvine
ce conţin proteine speciale numite hemoglobină.
Aerul pe care-l respiri umple aceşti saci
şi plămânii se umflă.
Aici are loc schimbul vital.
Aici capilarele sunt pline cu dioxid de carbon,
iar alveolele pline cu oxigen,
dar prin difuziune,
moleculele fiecărui gaz vor să ajungă
acolo unde concentraţia lor e mai mică.
Când oxigenul trece în capilare,
hemoglobina îl prinde,
în timp ce eliberează dioxidul de carbon în plămâni.
Apoi, hemoglobina încărcată cu oxigen e transportată în corp
prin vasele de sânge.
Dar ce fac plămânii cu acest dioxid de carbon?
Îl expiră, desigur!
Sistemul nervos vegetativ intervine
şi diafragma se bombează,
iar muşchii intercostali se relaxează,
şi cavitatea toracică se micşorează, forţând plămânii să se comprime.
Aerul bogat în dioxid de carbon e expulzat şi ciclul reîncepe.
Astfel, aceste organe spongioase ne menţin organismul aprovizionat cu oxigen.
Plămânii inspiră şi expiră de 15-25 de ori pe minut,
însumănd 10.000 litri de aer zilnic.
E multă muncă, dar nu te speria.
Plămânii şi sistemul nervos vegetativ
se ocupă de tot.