Mulţi oameni îi recunosc numele
şi ştiu că e faimos fiindcă a spus ceva.
Având în vedere impactul pe care învăţăturile lui l-au avut asupra lumii
puţini oameni ştiu de fapt cine a fost Confucius,
ce anume a spus
şi de ce.
În mijlocul haosului din China sec XVI î.Hr.,
în care statele războinice luptau neîncetat pentru supremaţie
şi conducștorii erau adesea asasinaţi,
uneori chiar de propriile rude,
Confucius a dat exemplu de bunăvoință şi integritate,
iar prin învăţăturile lui
a devenit unul dintre cei mai mari filozofi ai Chinei.
Născut din nobili, dar crescut în sărăcie de la o vârstă foarte fragedă
după moartea prematură a tatălui său,
Confucius a dezvoltat ceea ce va deveni
o simpatie veşnică pentru suferinţa oamenilor simpli.
Abia ajutându-şi mama şi fratele handicapat
ca păstor şi contabil la un hambar
şi alte slujbe ciudate,
abia cu ajutorul unor prieteni bogaţi
Confucius a putut studia la Arhivele Regale
unde și-a format concepţia despre viaţă.
Deşi textele antice erau privite de unii
ca relicve irelevante ale trecutului,
Confucius a fost inspirat de ele.
Prin studiu şi reflectare,
Confucius a ajuns să creadă că caracterul uman se formează în familie
prin educaţie, literatură şi istorie.
O persoană cultivată în felul acesta lucrează pentru a-i ajuta pe alții,
ghidându-i şi inspirându-i prin morală mai degrabă decât prin forţă brută.
Pentru a-și pune în practică filozofia,
Confucius a devenit sfătuitorul conducătorului său de stat, Lu.
După ce alt stat i-a dăruit lui Lu o trupă de dansatoare
şi conducătorul și-a ignorat obligațiile în timp ce se distra cu fetele în privat,
Confucius a demisionat dezgustat.
A petrecut următorii ani călătorind din stat în stat,
încercând să găsească un conducător merituos care să ţină la principiile sale.
Nu a fost uşor.
Potrivit filosofiei sale şi contrar practicii timpului,
Confucius descuraja conducătorii să aplice pedepse dure şi putere militară
pentru a-şi guverna teritoriile
fiindcă el credea că un bun conducător
îi inspiră pe alţii să-l urmeze spontan
datorită virtuţilor şi carismei sale.
Confucius mai credea
că iubirea şi respectul învăţate în familie
sunt fundamentale celorlalte virtuţi,
și uneori datoriile personale se substituie obligaţiilor de stat.
Când un duce s-a lăudat că supuşii îi erau atât de cinstiți
încât un fiu a depus mărturie împotriva propriului tată
atunci când tatăl a furat o oaie,
Confucius l-a informat pe duce
că părinţii şi fiii cinstiți se protejează unii pe alții.
În timpul călătoriilor lui, Confucius aproape a flămânzit,
a fost scurt timp închis,
viaţa i-a fost ameninţată de câteva ori
și totuși, nu a devenit ostil.
Confucius avea credinţa că cerurile au un plan pentru lume
şi a învăţat că o persoană virtuoasă
găseşte întotdeauna bucurie în studiu şi muzică.
Nereuşind să găsească conducătorul căutat,
Confucius s-a reîntors la Lu
şi a devenit un profesor şi un filosof atât de influent,
încât a ajutat la conturarea culturii chineze
şi îi recunoaştem numele peste tot în lume, chiar şi astăzi.
Pentru discipolii lui Confucius,
el era întruchiparea vie a înţeleptului care îi conduce pe alţii prin virtute
și ei i-au înregistrat cuvintele,
care au fost tipărite în cartea „Analectele”.
Azi, milioane de oameni de pretutindeni aderă la principiile Confucianismului,
şi deşi semnificaţia cuvintelor sale a fost dezbătută de milenii,
când i-a fost cerut să sintetizeze învăţăturile sale într-o frază,
Confucius însuşi a spus:
„Nu provoca asupra altora ceea ce nu doreşti nici pentru tine însuţi.”
Rămâne un sfat înţelept chiar și 2.500 de ani mai târziu.