Sokaknak ismerősen cseng a név
és tudják azt is, hogy arról híres, hogy mondott... valamit,
de ha belegondolunk, tanításai milyen nagy hatásúak és maradandóak,
csak nagyon kevesen tudják, ki is volt valójában Konfuciusz,
mit mondott
és miért.
Az i.e. 6. században zűrzavar uralkodott Kínában.
A fejedelemségek vég nélküli harcot vívtak az elsőbbségért,
az uralkodókat pedig gyakran tették el láb alól –
néha a saját rokonaik.
Konfuciusz viszont a jóakarat és becsület mintaképe volt.
Tanításainak köszönhetően
ő lett az egyik legnagyobb kínai filozófus.
Bár nemesi családba született,
apja korai halála miatt egészen kiskorától szegénységben élt.
Ekkor alakult ki benne az emberi szenvedés iránti érzékenység,
amely egész életében végigkísérte.
Édesanyját és beteg fivérét úgy igyekezett támogatni,
hogy különböző munkákat vállalt:
volt pásztor és könyvelő egy gabonaraktárban.
Egy tehetős barátjának köszönhette,
hogy a királyi levéltárban folytathatott tanulmányokat.
Ez az időszak nagy hatással volt világnézetére.
Bár a levéltárban őrzött ősi iratok sokak szemében
csak a múlt jelentéktelen emlékei voltak,
Konfuciusz nagyra értékelte ezeket.
Tanulmányainak és elmélkedéseinek köszönhetően arra jutott,
hogy jellemünk alakulása a családnak, valamint a hagyományokban,
az irodalomban és történelemben való jártasságunknak köszönhető.
Az a személy, aki megfelelő nevelést kap, segíteni fog másokon,
és a nyers erő helyett erkölcsi útmutatással vezeti őket útjukon.
Mikor szűkebb hazája, Lu fejedelemség uralkodójának tanácsadója lett,
filozófiáját a gyakorlatban is kipróbálhatta.
Mikor azonban Lu ura egy másik államból táncosnőket kapott ajándékba,
elhanyagolta kötelességeit – visszavonult, hogy a lányokban lelje örömét.
Konfuciuszt elborzasztotta mindez, és lemondott hivataláról.
A következő néhány évben fejedelemségről fejedelemségre vándorolt,
kitartott elvei mellett – olyan uralkodót keresett, kinek szolgálatába állhatna.
Nem volt könnyű dolga.
Filozófiájával összhangban és a korszellemre rácáfolva
Konfuciusz le akarta beszélni az uralkodókat arról,
hogy szigorú büntetéssel és katonai hatalommal vezessék országukat.
Úgy gondolta ugyanis, hogy egy jó uralkodó
erkölcsi kisugárzásának erejével ösztönzőleg hat másokra,
akik aztán szabad akaratukból követik őt.
Konfuciusz hitt abban is,
hogy a családban kialakuló szeretet és tisztelet minden erény alapja,
ezért családi kötelességeink olykor felülírják azt,
amivel az államnak tartozunk.
Így mikor egy herceg azzal dicsekedett, hogy alattvalói olyan becsületesek,
hogy egy fiú saját apja ellen vallott,
mikor az birkát lopott,
Konfuciusz azt felelte a hercegnek,
hogy az igazi becsület az, mikor apa és fia oltalmazzák egymást.
Utazásai során Konfuciusz majdnem éhen halt,
rövid ideig börtönbe is vetették,
és többször került életveszélybe.
Mindez azonban nem keserítette el.
Hitt abban, hogy a mennyei hatalmaknak tervük van a világgal.
Azt tanította, hogy egy erényes ember számára
a tanulás és a zene mindig örömöt jelent.
Mivel nem talált olyan uralkodót, amilyet keresett,
Konfuciusz visszatért Luba,
ahol tanárként és filozófusként olyan befolyásra tett szert,
melynek köszönhetően a kínai kultúra egészére nagy hatással volt,
és nevét ma is ismeri az egész világ.
Tanítványai számára Konfuciusz maga volt a bölcsesség,
aki erényes életének köszönhetően lett mások vezetője.
Mondásait feljegyezték, és később könyvbe is rendezték,
melyet ma "Beszélgetések és mondások" címen olvashatunk.
Ma világszerte több millióan követik Konfuciusz tanításait,
és bár szavainak jelentése ősidők óta vita tárgya,
ha filozófiájának lényegét egy mondatban szeretnénk összefoglalni,
őt idézve ezt mondhatnánk:
"Amit nem akarsz magadnak, mással se tedd!"
Ez pedig 2500 év távlatából is igen bölcs tanács.