Pentru trei miliarde de oameni din întreaga lume,
peștii și fructele de mare sunt o sursă importantă de proteine și nutriție.
Însă studiile recente arată că 33% din zonele de pescuit sunt depopulate,
în timp ce 60% sunt pescuite la capacitatea lor maximă.
De fapt, peste jumătate din peștii și fructele de mare consumați –
de la peștele cu înotătoare și crustacee la plantele marine și alge –
nu sunt pescuiți din ocean.
Sunt crescuți prin acvacultură sau cultivare acvatică.
Cultivarea acvatică e unul dintre domeniile cu cea mai mare creștere,
crescând anual cu până la 5,8%.
Însă diverse metode de acvacultură vin cu diverse avantaje și probleme –
unele dintre ele repetând problemele întâlnite în agricultura industrială.
Cum am putea evita repetarea greșelilor făcute în agricultura clasică?
Ce metode de acvacultură utilizăm în momentul de față
și cum arată o modalitate sustenabilă de cultivare a oceanului?
Una din cele mai întâlnite metode de acvacultură
sunt țarcurile mari din plase,
unde peștii sunt crescuți în larg în cuști plutitoare de aproape 1.000 m².
Utilizată de obicei pe coastele din Chile și fiordurile din Norvegia,
acești pești, ca multe alte animale crescute în fermă,
stau în țarcuri stresante și suprapopulate.
Produc cantități mari de deșeuri,
ce poluează zonele învecinate
și pot răspândi boli speciilor sălbatice.
Mai rău, deoarece antibioticele folosite pentru combaterea bolilor
nu sunt absorbite complet de către pești,
acestea sunt eliminate în mediul înconjurător.
Țarcurile din plasă sunt predispuse eliberărilor accidentale,
ce pun în libertate un număr enorm de pești ce concurează pentru resurse
și slăbesc fondul genetic local cu genele adaptate la captivitate.
Peștii evadați pot perturba ecosistemele locale, devenind specii invadatoare.
Alte metode, precum iazurile artificiale de coastă
utilizate de obicei pentru creșterea creveților în Asia de Sud-Est,
creează probleme adiționale de mediu.
Precum țarcurile din plasă, aceste iazuri poluează și răspândesc boli.
Construirea lor deseori distruge ecosisteme importante,
precum mangrovele și mlaștinile,
ce protejează zonele de coastă de furtuni,
asigură habitate și absorb tone de gaze cu efect de seră.
Un mod de a rezolva aceste probleme e cultivarea peștelui pe pământ
în sisteme izolate complet.
Rezervoarele și conductele pot recircula și filtra apa pentru a preveni poluarea.
Dar chiar și instalațiile complet izolate se confruntă cu un alt obstacol major:
făina de pește.
10% din peștii și fructele de mare prinse sunt utilizate pentru hrănirea animalelor,
inclusiv a peștilor carnivori crescuți în ferme.
Cercetătorii vor să creeze hrană de pești făcută din insecte și proteine vegetale,
însă deocamdată multe ferme continentale de pește cauzează pescuitul excesiv.
Aceste obstacole fac ca acvacultura sustenabilă să pară greu de realizat,
însă fermierii inovativi găsesc noi căi de a cultiva mările în mod responsabil.
Cea mai promițătoare soluție ar fi orientarea spre lanțul alimentar inferior.
În loc să înghesuim pești mari și carnivori în țarcuri,
putem folosi sistemele oceanice naturale
pentru a produce cantități enorme de creveți și plante marine.
Această floră și faună ușor de întreținut nu trebuie hrănită deloc.
De fapt, ele îmbunătățesc în mod natural calitatea apei,
filtrând-o când se hrănesc cu lumina soarelui și cu nutrienții din apa de mare.
Prin absorbția carbonului prin fotosinteză
aceste ferme ajută la combaterea schimbărilor climatice
și reduc acidificarea locală a oceanului,
creând habitate pentru dezvoltarea altor specii.
Trecerea la fermele oceanice regenerative
ar putea asigura locuri de muncă bune pentru comunitățile de coastă
și ar susține dietele sănătoase bazate pe plante și crustacee
ce au o amprentă de carbon foarte scăzută.
În doar cinci luni,
4.000 m² de ocean pot produce 25 de tone de plante marine
și 250.000 de crustacee.
Cu o rețea de distribuție potrivită,
mai multe ferme mici, cu o suprafață colectivă cât a statului Washington,
ar putea hrăni planeta.
Ferme ca acestea deja apar în întreaga lume
și o nouă generație de fermieri face un pas în față
spre un viitor mai sustenabil.
Amenajate corect,
fermele oceanice regenerative ar putea juca un rol vital
în ajutarea oceanelor, a climei și a noastră.