Je to jednoduchá myšlenka o přírodě.
Chci hovořit o přírodě,
protože v minulých dnech jsme o ní moc nemluvili.
Chci promluvit o půdě, včelách, rostlinách a zvířatech
a povědět vám o nástroji, velmi jednoduchém nástroji, který jsem objevil.
Ačkoli je to jen pouhá metafora, není to žádná technologie.
Myslím, že může silně ovlivnit náš vztah k přírodě
a ostatním druhům, na kterých jsme závislí.
Jak naznačil Chris, ten nástroj je prostě
dívat se na nás a na svět z pohledu rostliny nebo zvířete.
Není to můj nápad, přišli na to jiní,
ale snažím se tu myšlenku rozvést.
Povím vám, kam jsem se dostal.
Jako mnoho mých nápadů, jako mnoho nástrojů, které používám,
jsem na to přišel v zahradě, jsem velmi vášnivý zahradník.
Bylo to asi před 7 lety, sázel jsem brambory,
byl první týden v květnu,
v Nové Anglii, kdy jsou jabloně rozechvělé květem,
vypadají jako bílá oblaka.
Sázel jsem odřezky hlíz,
krájel brambory a sázel je,
na stromě se činily včely,
čmeláci, celý strom vibroval.
Na zahradničení se mi líbí,
že nevyžaduje celou moji pozornost.
nemůžete si vážně ublížit -- není to jako truhlařina --
a můžete si jen tak přemýšlet.
Toho odpoledne jsem v zahradě pracoval spolu s čmelákem,
a položil jsem si tuto otázku:
co mám já a čmelák společného?
Jak stejná a jiná byla naše role v této zahradě?
A uvědomil jsem si, že máme ve skutečnosti hodně společného:
oba jsme rozšiřovali geny jednoho druhu a ne jiného,
a oba jsme si mysleli -- tedy možná, pokud si to představím z pohledu čmeláka --
že jsme svými pány.
Já jsem se rozhodl, jakou odrůdu bramboru chci sázet --
vybral jsem si Yukon Gold nebo Yellow Finn, či co to bylo --
já jsem zvolil tyto geny z objednávkového katalogu,
přivezl je a vysázel je.
A ta včela si nepochybně myslela, že se rozhodla:
„Poletím na tamtu jabloň, usadím se na tamten květ,
seberu nektar a odletím.“
Gramatika naznačuje, kdo jsme,
suverénní subjekty přírody, včela i já.
Já sázím brambory, já odpleveluji zahradu, já zdomácňuji druhy.
Ale toho dne mě napadlo:
co když je ta gramatika jen pouhá metafora, sloužící svým vlastním zájmům?
Samozřejmě, protože včela si myslí, že to ona rozhoduje,
ale my víme, jak to je.
Víme, jak to je se včelou a květem,
že květ včelou chytře manipuluje.
Manipulací míním význam podle Darwina, chápete?
Mám na mysli, že vyvinul velmi specifické vlastnosti --
barvu, vůni, chuť, tvar -- které včelu přilákaly.
Včela byla chytře nalákána ke sběru nektaru,
přitom se na její noze zachytí pyl,
a ona odletí na další květ.
Včela nerozhoduje, co se stane.
A tehdy jsem si uvědomil, že ani já ne.
Tato, ne jiná brambora mě svedla k tomu,
abych ji zasadil -- rozšířil její geny, poskytl jí prostor.
Tehdy mě napadlo: „Co by se stalo,
kdybychom se na sebe podívali pohledem jiných druhů, které na nás působí?“
Zemědělství se mi náhle nejevilo jako vynález, jako lidská technologie,
ale jako společný evoluční vývoj,
kdy nás využily velmi chytré druhy, většinou jedlé trávy,
přišly na to, jak nás využít a v podstatě odlesnit svět.
Soutěž trav, chápete?
Náhle všechno vypadalo jinak.
Náhle bylo sekání trávníku naprosto novou zkušeností.
Vždy jsem si myslel -- a napsal v mé první knize,
byla to kniha o zahradničení --
že trávník je příroda ušlapaná kulturou,
že to je totalitní krajina,
že sekáním trávníků krutě potlačujeme tyto druhy
a nenecháme je vysemenit nebo zemřít nebo mít sex.
Takhle to chodí s trávníkem.
Pak jsem si ale uvědomil: „Ne, přesně tohle trávy chtějí, abychom dělali.
Jsem otrok. Jsem otrokem trávníků, jejichž životním cílem zvítězit nad stromy,
se kterými soutěží o sluneční svit."
Když nás přimějí sekat trávník, zabrání se návratu stromů,
k čemuž v Nové Anglii dochází velmi rychle.
Takže jsem se začal dívat tímto způsobem
a napsal o tom celou knihu zvanou "Botanika touhy."
Uvědomil jsem si, že se stejným způsobem můžeme dívat na květinu
a vyvodit nejrůznější zajímavé věci o chuti a přáních včel --
že mají rády sladké, že mají rády tuto barvu a ne jinou, že mají rády symetrii --
co bychom zjistili o nás samotných, kdybychom udělali totéž?
Že určitý druh brambory, určitý druh drogy,
kříženec konopí setého a indického o nás něco vypovídá.
Není to zajímavý způsob, jak se na svět podívat?
Testem jakékoli nápadu -- řekl jsem, že to je metafora --
je, co nám přináší?
A když hovoříme o přírodě, na kterou se zaměřuji jako autor,
jak to uspěje v testu podle Aldo Leopolda?
Což znamená, stávají se z nás lepší obyvatelé biotického společenstva?
Děláme to, co vede k podpoře a zvěčnění flóry a fauny
a ne k jejímu zničení?
Uznal bych, že tento nápad je takový.
Vysvětlím, co získáme tímto pohledem na svět,
kromě pár zábavných postřehů o lidské touze.
Intelektuální důvod, že se díváme na svět pohledem jiných druhů,
nám pomáhá vyřešit to podivné odchýlení,
a to že -- z říše intelektuální historie --
máme již 150 let tuhle darwinovskou revoluci...
Ach. Mé mini já. (Smích)
Máme intelektuální, darwinovskou revoluci, kdy jsme díky Darwinovi
přišli na to, že jsme jen jedním z mnoha druhů,
evoluce na nás působí úplně stejně jako na jiné druhy,
působí na nás stejně jako my působíme,
jsme opravdu zakončením vláken v tkanině života.
Je s podivem, že jsme za 150 let tuto lekci nepřijali,
nikdo z nás tomu opravdu nevěří.
Jsme stále karteziáni -- děti Descarta --
a věříme, že nás odlišuje subjektivita, vědomí,
že se svět dělí na ovlivňující a ovlivňované,
že příroda stojí na jedné straně a kultura na druhé.
Ale jakmile začnete na věci nahlížet pohledem rostliny nebo živočicha,
uvědomíte si, že skutečnou metaforou
je myšlenka, že příroda stojí proti kultuře,
myšlenka, že vědomí je vše --
a to je další důležitá věc, kterou to vyvolává.
Vidění světa pohledem jiného druhu
je lékem na na lidskou nemoc domýšlivost.
Náhle si uvědomíme, že vědomí --
které oceňujeme a považujeme
za završení díla přírody,
lidské vědomí -- je jen další sadou nástrojů, jak si se světem poradit.
A přirozeně si myslíme, že to je nejlepší nástroj.
Ale jeden komik řekl:
„Kdopak mi to říká, že vědomí je tak dobré a tak důležité?
No ano, vědomí.“
Takže když pohlédneme na rostliny, uvědomíme si, že jsou i další nástroje,
také stejně zajímavé.
Dám vám dva příklady, také ze zahrady:
fazol měsíční. Víte, co udělá, když je napaden sviluškami?
Uvolní těkavou chemikálii, která se rozšíří do okolí
a přiláká jiný druh svilušek,
které napadnou svilušky útočící na fazol.
Takže rostliny mají biochemii, jako my máme
vědomí, výrobu nástrojů, jazyk.
Dovedenou k mnohem větší dokonalosti, než si dokážeme představit.
Tato složitost a komplikovanost je hodna obdivu
a myslím, že to je skandální na projektu lidského genomu.
Mysleli jsme si, že existuje 40 - 50 tisíc lidských genů
a našlo se jen 23 tisíc.
Pro porovnání: rýže má 35 tisíc genů.
Co je tedy komplikovanějším druhem?
No, komplikovaní jsme všichni stejně.
Vyvíjeli jsme se stejně dlouho,
jen jinými cestami.
Tedy lék na domýšlivost, způsob, jenž nás donutí pocítit Darwinovu myšlenku.
Tímhle se zabývám jako spisovatel, jako vypravěč,
zkouším přimět lidi pocítit, co víme a vyprávět příběhy,
které pomáhají ekologicky myslet.
Další využití je praktické.
Hned teď vás vezmu na farmu,
protože jsem tuto myšlenku použil k rozvoji mého chápání potravního řetězce
a dozvěděl jsem se, že my všichni jsme nyní manipulováni obilím.
Dnes jste slyšeli přednášku o etanolu,
což je podle mě konečným vítězstvím obilí nad rozumem. (Smích) (Potlesk)
Součást obilného plánu na ovládnutí světa.
(Smích)
Uvidíte, že množství obilí vysetého tento rok bude dramaticky vyšší, než loni
a bude na mnohem větší rozloze,
protože jsme se rozhodli, že nám etanol pomůže.
Pomáhá mi to pochopit průmyslové zemědělství,
které je samozřejmě karteziánským systémem.
Je založeno na myšlence, že ovládáme jiné druhy,
že my rozhodujeme, že stavíme tyto továrny
a budujeme technologie a tak získáváme jídlo
nebo palivo nebo cokoli si přejeme.
Vezmu vás na jiný typ farmy.
Tato farma je v údolí Shenandoah ve Virgínii.
Hledal jsem farmu, kde jsou skutečně implementovány
myšlenky zohledňující pohled jiných druhů,
a tam jsem našel muže. Farmář se jmenuje Joel Salatin.
Na jeho farmě jsem strávil jeden týden jako učeň
a poznal jsem tam nejnadějnější novinu o našem vztahu k přírodě,
se kterou jsem se za 25 let psaní o přírodě setkal.
Je to toto:
farma se jmenuje Polyface, což znamená...
je založena na myšlence, že má 6 různých druhů zvířat a nějaké rostliny,
ve velmi propracovaném symbiotickém uspořádání.
Je to permakultura, pro ty z vás, co o tom něco víte,
tedy že krávy a prasata a ovce a krocani a...
co ještě má?
Všech 6 druhů -- ano, králíci --
si navzájem ekologicky slouží,
jako že hnůj jedněch je obědem pro druhé
a jeden druhého zbavují škůdců.
Je to velmi umně vyvedený a nádherný tanec,
podíváme se blíže na jeho jednu část,
což je vztah mezi dobytkem a nosnými slepicemi.
A ukážu vám, co získáte použitím tohoto přístupu.
Uvidíte, že jde o mnohem více než výrobu jídla,
je to rozdílný způsob přemýšlení o přírodě
a způsob, jak uniknout představě o nulovém součtu,
té karteziánské myšlence, že vyhrává buď příroda nebo my,
a když chceme získat to, co potřebujeme, příroda je potlačena.
Takže, dobytek je v ohradě.
Jedinou zde použitou technologií je levný elektrický ohradník,
relativně nový, napojený na autobaterii,
Dokonce i já bych unesl ohradu pro 10 arů a postavil ji za 15 minut.
Krávy se pasou jeden den. A stěhují se.
Spasou vše, je to intenzivní pastva.
Farmář počkal 3 dny
a pak jsme přitáhli cosi jménem Vejcomobil.
Vejcomobil je velmi rachitický vynález,
vypadá jako prkenný koráb prérie --
ale ubytuje se v něm 350 slepic.
O tři dny později to přitáhne do ohrady, otevře dvířka,
spustí lávku a 350 slepic se vyhrne dolů po lávce --
kvokající, klábosející, jak to slepice dělají --
a namíří přímo ke kravincům.
Dělají něco velmi zajímavého:
prohrabávají kravince a hledají
larvy, housenky, muší larvy.
Čekal 3 dny, protože ví,
že 4. nebo 5. den se larvy vylíhnou
a bylo by příliš mnoho much.
Ale on si počká, až narostou a jsou velké a šťavnaté,
protože jsou oblíbeným proteinem jeho slepic.
Takže slepice předvádějí své tanečky
a rozhrabávají hnůj, aby se dostaly k larvám
a tak rozhazují hnůj kolem.
Velmi užitečná, druhá služba ekosystému.
A za třetí, jak jsou v ohradě,
samozřejmě kálejí všude kolem
a jejich slepičince bohaté na dusík hnojí toto pole.
Pak se přesunou na další
a během pár týdnů tráva doslova roste před očima.
Za 4 nebo 5 týdnů to může zopakovat.
Může znovu spásat, může sekat, může přivést jiný druh,
například jehňata, nebo může sušit seno na zimu.
Chci, abyste se nad tímto důkladně zamysleli.
Je to velmi produktivní systém.
Musím dodat, že z těchto 100 akrů (40 ha)
získává 18 tun hovězího, 13 tun vepřového, 300 tisíc vajec,
20 tisíc brojlerů, tisíc krocanů, tisíc králíků --
ohromné množství jídla.
Slýcháte: „Může organické zemědělství uživit svět?“
Podívejte, kolik jídla lze získat ze 40 ha, pokud to děláte takto...
opakuji, dejte každému druhu to, co potřebuje,
nechte jej uskutečnit jeho přání, uplatnit jeho fyziologické odlišnosti.
Použijte to.
Ale nyní na to pohlédněme očima trávy.
Co se děje s trávou, když to tak uděláme?
Když přežvýkavec spásá trávu, tráva je ukousnuta odtud potud
a okamžitě udělá něco zajímavého.
Kdo zahradničíte, tak víte o poměru kořenového systému a nadzemní hmoty,
rostliny musí udržet kořenovou hmotu
zhruba ve stejném poměru k listové hmotě, aby prospívaly.
Takže když přijdou o hodně listové hmoty, zbaví se kořenů,
v podstatě je odříznou a kořeny zahynou.
Půdní organismy se dají do práce,
rozmělní a zkompostují tyto kořeny --
žížaly, houby, baktérie -- výsledkem je nová zemina.
Takto se vytváří půda.
Je tvořena zespodu
Takto vznikly prérie,
ze vztahu mezi bizony a trávami.
Když jsem to pochopil, uvědomil jsem si...
když se Joela Salatina zeptáte, kým je, odpoví, že není chovatelem slepic
ani ovcí, není ani chovatelem dobytka, on je pěstitelem trávy,
protože tráva je hlavním druhem takového systému.
Uvědomil jsem si, že toto je v naprostém rozporu s tragickou představou přírody, jak ji vidíme my,
že je třeba přírodu porazit, abychom získali to, co chceme.
Více pro nás, méně pro přírodu.
Tato farma vyrobí tolik jídla a na konci sezóny
je tam více zeminy, vyšší úrodnost a vyšší biodiverzita.
Pozoruhodně nadějná věc.
Takto nyní funguje mnoho farmářů.
Je to mnohem více, než organické zemědělství,
které je stále víceméně karteziánský systém,
Když začnete brát v úvahu jiné druhy,
brát v úvahu půdu, a nic víc než tuto perspektivní myšlenku,
-- protože není použita žádná technologie kromě ohradníků,
které jsou tak levné, že by se okamžitě mohly rozšířit po celé Africe --
že nám Země může dát jídlo, které potřebujeme
a my přitom můžeme Zemi uzdravit.
Takto můžeme oživit svět,
to je na této vyhlídce tak povzbuzující.
Až nám Darwinovy poznatky opravdu proniknou do morku kostí,
dokážeme s nimi, aniž bychom je rozvíjeli,
udělat něco velmi nadějného.
Děkuji mnohokrát.