Hamarosan száz éve lesz,
hogy az Egyesült Államokban
a nők többsége végre megkapta a szavazati jogot.
Évtizedekbe telt, míg a színes bőrű nők is elnyerték ezt a jogot,
és bár hosszú utat tettünk meg azóta,
úgy vélem, még nem jutottunk elég messzire.
Úgy gondolom, a nők ma azt akarják,
nemcsak az Egyesült Államokban, hanem az egész világon,
hogy ne legyenek többé másodlagosak.
Nem akarunk továbbra is azon fáradozni, mint az elmúlt száz évben,
hogy apró jogokat és engedményeket kényszerítsünk ki.
Egyszerűen valódi és teljes egyenlőséget akarunk.
A nőknek elegük van abból, hogy úgy kell beférkőzniük
férfiak által férfiak számára létrehozott intézményekbe és kormányokba.
Inkább a saját elképzeléseink alapján formálnánk a jövőt.
Hiszem...
(Taps)
Hiszem, hogy a nők politikai forradalmára van szükségünk a teljes egyenlőséghez
tekintet nélkül fajra, társadalmi osztályra, nemi identitásra,
szexuális irányultságra,
és igen, tekintet nélkül politikai hovatartozásra,
mert hiszem, hogy ami összeköt bennünket, nőket,
az sokkal mélyebb annál, mint ami elválaszt.
Úgyhogy gondolkodtam egy kicsit,
hogyan építhetnénk fel a nők politikai forradalmát,
és erről szeretnék ma beszélni.
(Éljenzés)
(Taps)
Jó hír, hogy az egyetlen dolog, ami nem változott az elmúlt évszázad során,
az a nők elszántsága,
és hogy jobbá akarjuk tenni az életet nemcsak a magunk,
hanem az eljövendő nemzedékek számára is,
hiszen egyetlen nőről sem tudom elképzelni,
hogy a lányának
kevesebb jogot, lehetőséget akarna, mint amennyi neki volt.
Tudjuk, hogy mindannyian az előttünk járó nők nyomdokain haladunk,
és ami engem illet,
kemény texasi nők voltak a felmenőim.
(Éljenzés)
Nagyszüleim Texasban, Waco mellett,
vidéken éltek.
Amikor nagymamám terhes volt,
nem volt szokás, hogy a nők kórházba mennek szülni,
tehát otthon készült világra hozni a babát.
Amikor megindult a szülés,
a szomszédasszonyt hívta át, hogy vacsorát főzzön a nagyapámnak,
ugyanis…
elképzelhetetlen volt, hogy nagyapa maga készítse el a vacsoráját.
(Nevetés)
Láttam már ilyet.
(Nevetés)
A szomszédasszony nem tudta, hogyan kell levágni a csirkét,
pedig az volt betervezve aznap vacsorára.
A történet szerint
nagymamám a szülőágyon, vajúdás közben
felkönyökölt az egyik karjára, és a másikkal kitekerte a csirke nyakát.
Így jött a világra édesanyám.
(Nevetés)
(Taps)
A legcsodálatosabb az,
hogy bár anyám nagymamája még nem szavazhatott Texasban,
mivel a texasi törvény szerint
"idióták, félkegyelműek, elmebetegek és nők"
nem kaptak szavazati jogot,
mindössze két nemzedékkel később;
anyámat, Ann Richardsot saját jogán Texas állam
első női kormányzójává választották.
(Taps és éljenzés)
De tudjátok, amikor anyukám Texasban nevelkedett,
még nem sok lehetőségük volt a nőknek,
és ő valóban egész életében ezen próbált változtatni.
Kedvenc mondása szerint:
"Mi nők, ha adnak nekünk esélyt, elvégezzük a feladatot.
Elvégre Ginger Rogers mindent tudott, amit Fred Astaire,
de ő hátrafelé és tűsarkúban csinálta."
Igaz?
Őszintén szólva az elmúlt évszázadban valami hasonlót vittek véghez a nők:
nagyon csekély politikai hatalommal
óriási haladást értünk el.
Ma az Egyesült Államokban
száz évvel a szavazati jog elnyerése után
a nők a munkaerő közel felét teszik ki.
A gyermekes családok 40 százalékában
a nők a fő kenyérkeresők.
Közgazdászok becslése szerint,
ha minden fizetett dolgozó nő kivenne egyetlen napot,
21 milliárd dollárral csökkenne a GDP
az Egyesült Államokban.
Főképp az oktatáshoz egyenlő hozzáférést biztosító törvénymódosítás miatt
az USA-ban az egyetemisták fele a nők köréből kerül ki.
Az orvostanhallgatók fele nő. a joghallgatók fele nő.
Pontosan!
(Taps)
És aminek végtelenül örülök:
a NASA egyik most végzett űrhajós osztályában a nők aránya...
Mennyi volt?
Most először 50 százalék.
(Taps és éljenzés)
A lényeg, hogy a nők iparágakat alakítanak át,
alapjaiban változtatják meg a cégvilágot.
De ha kormányzásról van szó, az már más helyzet,
és úgy gondolom, ez a kép ezer szóval felér.
A Fehér Házban készült 2017-ben,
amikor a kongresszusi vezetőket összehívták, hogy véglegesítsék
a kongresszus elé terjesztendő egészségügyi reformtörvényt.
Az ülés egyik eredménye,
hogy megszüntették az anyasági juttatásokat,
ami nem túl meglepő,
hiszen az asztalnál ülők egyikének sincs szüksége ilyen juttatásokra.
Sajnos az USA-ban ez a nők keserű tapasztalata
az érvényesülésről.
Ha nem ülünk ott az asztalnál, az étlapra kerülünk.
És nem vagyunk elegen az asztalnál,
mert bár a női szavazók nagy többségben vannak
az Egyesült Államokban,
politikai képviseletünk terén messze elmaradunk a világ többi részétől.
Friss felmérések szerint az országok rangsorában
az Egyesült Államok a 104. a nők képviseletét tekintve.
A 104.
Közvetlenül Indonézia után.
Meglepő-e ezek után,
tekintve, kik hozzák a döntéseket,
hogy a fejlett országok közül csak nálunk nincs fizetett szülési szabadság.
Az orvosi ellátás terén végrehajtott
minden kutatás és fejlesztés ellenére
– és ez tényleg szörnyen lesújt –
a fejlett világban az USA vezeti az anyai halálozás listáját.
Az egyenlő díjazást tekintve sem állunk sokkal jobban.
A Egyesült Államokban
a nők a férfiak fizetésének átlagosan 80 százalékát kapják.
De az afroamerikai nők
csak 63 százalékát,
a latin-amerikaiak pedig 54 százalékát.
Ez szégyen!
Az Egyesült Királyságban
szerintem zseniális dolgot találtak ki a nők
a bérszakadék illusztrálására:
November 10-től egészen év végéig
e-mailjeikben a „házon kívül vagyok” üzenet szerepel,
jelezve, hogy ezeket a heteket fizetés nélkül dolgozzák le.
Igaz?
Úgy gondolom, ezt az ötletet tovább lehetne vinni.
Képzeljétek el, ha a nőknek politikai hatalma lenne.
Képzeljétek el, ha mi ülnénk az asztalnál, és mi hoznánk a döntéseket.
Képzeljétek el, ha saját női politikai pártunk lenne,
ami nem tolná félre az ügyeinket mint zavaró elemeket,
hanem kiemelt fontosságúként kezelné őket.
Tudjuk –
felmérések alapján, hogy a női képviselők
más hozzáállással dolgoznak, mint a férfiak.
Jobban együttműködnek kollégáikkal,
félre tudják tenni a pártpolitikát,
és jóval nagyobb valószínűséggel támogatnak olyan jogalkotást,
ami elősegíti a hozzáférést az orvosi ellátáshoz, oktatáshoz, polgári jogokhoz.
Az Egyesült Államok Kongresszusában végzett felmérésünkből láthatjuk,
hogy a nők több jogalkotást kezdeményeznek,
és több jogalkotást támogatnak.
Minden azt igazolja, hogyha a nők képviselők lehetnek,
merőben más légkört teremtenek, és teszik a dolgukat.
Hogyan nézne ki az Egyesült Államokban, ha mások hoznák a döntéseket?
Meggyőződésem, hogyha a képviselők fele teherbe esne,
nem csatároznánk a születésszabályozásról
és a Planned Parenthood klinikákról.
(Taps és éljenzés)
Annak vége lenne.
(Taps)
Abban is nagyon hiszek,
hogy a cégek nem tekintenék többé bosszantó dolognak a terhességet,
hanem megértenék, hogy a legfontosabb egészségügyi kérdés
több millió amerikai munkavállaló szempontjából.
Úgy gondolom, ha több női képviselő lenne,
kormányunk a családok egybetartását tekintené fontosnak,
és nem választana el családokat.
(Taps)
De talán a legfontosabb,
hogy ezek a kérdések többé nem női ügyeknek számítanának,
hanem az igazság és egyenlőség alapvető kérdéseinek,
amelyek mellé mindenki felsorakozhat.
Tehát a kérdés az,
mire van szükség, hogy felépítsük a nők forradalmát.
Jó hír, hogy a folyamat már elindult.
A nők szerte a világban olyan munkahelyeket követelnek,
olyan oktatási intézményeket
és kormányokat követelnek,
amelyek nem fogadják el és nem tolerálják a szexizmust, a szexuális zaklatást
és a szexuális bántalmazást.
Mint tudjuk, a nők világszerte
sorra jelentkeznek, és elmondják, hogy "Me Too" –
ezt a mozgalmat az tette sokkal erősebbé,
hogy a nők minden területről összefogtak –
a háztartási alkalmazottaktól kezdve a hollywoodi hírességekig.
A nők felvonulnak, beülünk gyűlésekre,
felszólalunk.
A nők felkavarják az állóvizet,
tabukat döntünk le,
és igen, büszkén kellemetlenkedünk.
A szaúd-arábiai nők most már vezethetnek autót.
(Taps és éljenzés)
Az iraki nők szolidaritást vállalnak az emberkereskedelem túlélőivel.
Salvadortól Írországig a nők küzdenek reprodukciós jogaik elismeréséért.
A burmai nők kiállnak az emberi jogokért.
Röviden, a gyökeres változást hozó vezetők
nem a kormányok üléstermeiből kerülnek ki,
hanem világszerte az alulról kezdeményező nők köréből.
(Taps)
Itt az Egyesült Államokban a nők tele vannak tettvággyal.
Egy mostani Kaiser-felmérés szerint
a legutóbbi, 2016-os elnökválasztás óta
minden ötödik amerikai részt vett felvonuláson vagy tüntetésen,
és az első számú ok a nők jogai voltak.
A nők új szervezeteket alapítanak,
önkéntesként kampányolnak,
felvállalnak minden ügyet
a fegyverbiztonsági reformtól a közoktatásig.
Minden eddiginél több nő indul el a képviselőségért,
és nyernek is.
Szóval... (Nevetés)
(Taps)
Például Lucy McBath Georgia államból.
(Taps és éljenzés)
Lucy fegyveres erőszak miatt vesztette el a fiát.
Ekkor tapasztalta meg,
hogy milyen rossz állapotok uralkodnak az igazságszolgáltatásban,
és elhatározta, hogy tesz valamit.
Elindult a választáson,
és januártól a Kongresszus tagja.
Vagy...
(Taps)
Angie Craig Minnesotából.
(Taps és éljenzés)
Kongresszusi képviselője olyan gyűlölködő megjegyzéseket tett az LMBTQ-közösségre,
hogy elhatározta, kiáll ellene.
És mi történt? Elindult és nyert.
továbbá a Kongresszus tagjaként januártól
ő lesz az első leszbikus anya a Képviselőházban.
(Taps és éljenzés)
Vagy...
(Taps)
Lauren Underwood Illinois államból,
aki szakképzett ápolónő,
és naponta látja, hogy az orvosi ellátáshoz való hozzáférés hiánya
hogyan sújtja a környezetét, ahol él,
ezért elhatározta, hogy elindul.
Az első körben hat férfival versenyzett, mindegyiket megverte,
majd megnyerte a választást,
és a Kongresszus tagjaként januártól
választókerületének első afroamerikai női képviselője
Washingtonban.
(Taps és éljenzés)
Szóval, a nők felismerték,
hogy eljött a mi időnk.
Ne várjatok engedélyre,
ne várjatok a sorotokra.
Ahogy a néhai Shirley Chisholm mondta
– ő volt az első afroamerikai nő,
akit beválasztottak a Kongresszusba,
és az első nő, aki elindult a Demokrata Párt elnökjelöltségéért –,
szóval Shirley Chisholm azt mondta:
"Ha nincs elég hely az asztalnál, húzz oda egy összecsukható széket!"
Ezt teszik a nők szerte az országban.
Úgy gondolom, hogy ma a nők a legfontosabb és legerősebb politikai erő
a világon,
de hogyan biztosíthatjuk, hogy ne csak egy pillanatig tartson?
A nők teljes egyenlőségéhez globális mozgalomra van szükségünk,
amely interszekcionális, nemzedékeken átívelő,
és senkiről sem feledkezik meg.
Van néhány ötletem, hogyan valósíthatnánk meg.
Először is: nem elég ellenállni.
Nem elég elmondani, mi ellen harcolunk.
Itt az ideje, hogy hangosan és büszkén elmondjuk, mit képviselünk,
hiszen a teljes egyenlőség közkedvelt érték,
olyasvalami, ami mellé mindenki felsorakozik.
A férfiak támogatják a nők egyenlő díjazását.
Az Y generáció támogatja a nemek egyenlőségét.
A vállalatoknál egyre jobban előtérbe kerül a családbarát politika,
nemcsak azért, mert ez a helyes hozzáállás,
hanem mert jó a dolgozóknak is.
Jó az üzletnek.
Másodszor:
Ne felejtsük el – Lou Hamer szavait idézve:
"Senki sem szabad, amíg nem lesz mindenki szabad."
Mint említettem,
országunkban a színes bőrű nők
jóval később kapták meg a szavazati jogot.
De azóta, hogy megkapták, a legmegbízhatóbb szavazók.
A színes bőrű nők a női jogokat támogató jelöltek
legmegbízhatóbb szavazói,
és követnünk kell a példájukat.
(Taps és éljenzés)
Mert az ő ügyük a mi ügyünk.
Nekünk, fehér nőknek többet kell tennünk,
hiszen a rasszizmus, szexizmus és homofóbia
mindannyiunkat érintő ügyek.
Harmadszor: minden egyes választáson szavaznunk kell.
Minden választáson.
Meg kell könnyítenünk a részvételt,
és meg kell győződnünk, hogy minden szavazatot beszámítanak.
(Taps és éljenzés)
A szavazást akadályozó korlátok az USA-ban
aránytalanul a nőket sújtják,
A színes bőrű, kis jövedelmű,
a családot nevelő dolgozó nőket.
Tehát mindenki számára meg kell könnyítenünk a szavazást,
és első lépésként dolgoznunk kell azon, hogy a választási nap
munkaszüneti nap legyen az Egyesült Államokban.
(Taps és éljenzés)
Negyedszer: ne várjatok utasításra!
Ha láttok egy megoldandó problémát,
nektek kell kézbe venni a dolgot, rendben?
Alapítsatok új szervezetet, induljatok el a képviselőségért,
vagy csak álljatok ki a munkahelyen magatokért
és munkatársaitokért.
Ez közös feladatunk.
Ötödször: fektessünk a nőkbe, rendben?
(Taps)
Mint jelöltekbe, a változás úttörőibe vagy mint vezetőkbe.
Csak egy példa: a legutóbbi választási ciklusban
a nők 100 millió dollárral többet adakoztak jelölteknek vagy kampányra,
mint két évvel ezelőtt,
és rekord számú nő nyert.
Gondoljátok csak végig!
(Taps és éljenzés)
Néha úgy érzem, hatalmas kihívások tornyosulnak előttünk,
és szinte legyőzhetetlennek tűnnek,
de azt gondolom a legnehezebbnek tűnő problémák megoldása a legfontosabb.
És az, hogy még nem oldottuk meg, nem jelenti azt, hogy nem fogjuk.
Végül is, ha a nők munkája könnyű lenne,
valaki más már elvégezte volna, nem?
(Nevetés)
A nők világszerte előretörnek,
és erőt, ösztönzést kapnak egymástól.
Olyan dolgokat tesznek, amiket el sem tudtak volna képzelni.
Ha azt a haladást, amelynek során
bekapcsolódtunk a munka világába,
az üzleti életbe,
az oktatási rendszerbe,
sikerül felhasználni és valódi politikai hatalomra váltani,
akkor átformáljuk ezt az évszázadot.
mert egyikünket lehet semmibe venni,
kettőnket félre lehet állítani,
de együtt egy mozgalom vagyunk,
és nem lehet minket megállítani.
Köszönöm.
(Taps és éljenzés)
Köszönöm.
(Taps)