Vsak pisec znanstvene fantastike
ima zgodbo o tem, kako je prihodnost prišla prehitro.
Imam veliko takih zgodb.
Na primer:
pred leti sem pisala zgodbo, v kateri vlada
začne uporabljati drone za ubijanje ljudi.
To se mi je zdela res intenzivna futuristična ideja,
a do takrat, ko je bila zgodba objavljena,
je vlada že začela z uporabo dronov za ubijanje ljudi.
Naš svet se spreminja tako hitro
in nas sooča z vse hitrejšim tokom povratnih informacij,
v katerem se tehnološke spremembe in družbene spremembe med seboj napajajo.
Ko sem bila otrok v osemdesetih,
smo vedeli, kako bo izgledala prihodnost.
Bila naj bi kot različica filma "Sodnik Dredd" ali "Iztrebljevalec".
Z neonskimi megamesti in letečimi vozili.
A zdaj nihče ne ve, kako bo izgledal svet
celo samo čez nekaj let
in na obzorju preži toliko prikazni.
Od podnebnih katastrof do avtoritarnih režimov,
vsi so obsedeni z apokalipso,
in čeprav se svet neprestano končuje, mi še vedno vztrajamo.
Ne bojte se razmišljati o prihodnosti, sanjati o prihodnosti,
pisati o prihodnosti.
Odkrila sem, da je to res osvobajajoče in zabavno.
Na nek način se cepiš
proti najslabšemu primeru prihodnjega šoka.
Je tudi vir opolnomočenja,
ker se ne moreš pripraviti na nekaj, česar si še nisi predstavljal.
A nekaj morate vedeti.
Prihodnosti ne predvidevate;
predstavljate si jo.
Kot avtorica znanstvene fantastike,
katere zgodbe se pogosto dogajajo leta ali celo stoletja v prihodnosti,
vidim, da so ljudje res lačni vizij prihodnosti,
ki so barvite, pa tudi življenjske,
a odkrila sem, da tega ne bom dosegla samo z raziskovanjem.
Namesto tega uporabljam mešanico aktivnega sanjanja
in zavedanja o trenutnih trendih v znanosti in tehnologiji
in prav tako vpogled v človeško zgodovino.
Razmišljam o tem, kar vem o človeški naravi,
in o načinu, na katerega so se ljudje v preteklosti odzivali na velike spremembe
in pretrese in preobrazbe.
In to povežem s pozornostjo na podrobnosti,
ker v podrobnostih živimo.
Zgodbo našega sveta povemo skozi orodja, ki jih ustvarimo,
in prostore, v katerih živimo.
Na tej točki je dobro poznati nekaj izrazov,
ki jih pisci znanstvene fantastike uporabljamo ves čas:
"prihodnja preteklost" in "učinek drugega reda".
Prihodnja preteklost je praktično to, kar si mislite.
To je časovnica stvari, ki se še niso zgodile,
kot slaven cikel zgodb Roberta A. Heinleina,
ki pride s podrobnim diagramom prihajajočih dogodkov
vse do leta 2100.
Ali pa: v svojem zadnjem romanu
sem se domislila zelo zapletene časovnice,
ki gre vse do 33. stoletja,
in se konča s tem, da ljudje živijo na drugem planetu.
Medtem pa je učinek drugega reda tisto,
kar se zgodi po posledicah nove tehnologije ali ogromne spremembe.
Tole izjavo velikokrat pripisujejo pisatelju in uredniku Frederiku Pohlu:
"Dobra znanstvenofantastična zgodba
mora predvideti ne samo izum avtomobila,
ampak tudi prometne zastoje."
In ko smo pri prometnih zastojih,
veliko časa preživim tako, da si predstavljam mesto prihodnosti.
Kakšno je? Iz česa je narejeno?
Za koga je?
Poskušam si predstavljati zeleno mesto z vertikalnimi nasadi
in strukture, ki so deloma zrasle, namesto da bi bile zgrajene,
in sprehajalne poti namesto cest,
ker se nihče več ne vozi z avtom -
mesto, ki živi in diha.
In veste, začnem sanjariti o najbolj nenavadnih stvareh,
ki se jih lahko domislim,
in grem nato nazaj raziskovat
in to poskušam narediti kar se da realistično,
tako da opazujem mešanico urbanega futurizma, norega dizajna
in tehnološke špekulacije.
In nato se vrnem in si poskušam predstavljati, kako bi bilo dejansko
biti znotraj tega mesta.
Moj proces se torej začne in konča z domišljijo
in moja domišljija je kot dva kosa kruha
v raziskovalnem sendviču.
Kot pripovedovalka zgodb
poskušam najprej živeti v svetu skozi svoje osebe
in videti, kako gredo skozi svoje osebne izzive
v kontekstu prostora, ki sem ga ustvarila.
Kaj vohajo? Česa se dotikajo?
Kako je zaljubiti se v pametnem mestu?
Kaj vidiš, ko pogledaš skozi okno,
in ali programska oprema okna vpliva na tvoje razpoloženje?
In končno se vprašam, kako bi briljantno mesto prihodnosti poskrbelo,
da ne bi bi bilo brezdomcev in nihče ne bi padel skozi luknje v sistemu.
In tu pride prav prihodnja preteklost,
saj taka mesta ne zrastejo čez noč kot plevel.
Nastanejo in se preobrazijo.
Na njih so brazgotine in okrasje vojn, migracij,
ekonomskih bumov, kulturnih prebujanj.
Mesto prihodnosti naj ima spomenike,
a prav tako naj ima plasti pretekle arhitekture,
stavbe, ki dobijo nov namen,
in vse znake tega, kako smo prišli do sem.
In nato so tu učinki drugega reda,
kako gredo stvari lahko narobe - ali prav -
na načine, ki jih nihče ni pričakoval?
Na primer, če so stene stanovanja iz neke vrste glive,
ki se lahko zaraste, da popravi nastalo škodo,
kaj bo, če začnejo ljudje jesti stene?
(Smeh)
Ko smo že pri hrani:
Kakšno kanalizacijo ima mesto prihodnosti?
To je zvito vprašanje. Ni kanalizacije.
Nekaj neverjetno bizarnega je na trenutnem sistemu
v ZDA,
kjer se kanalizacija zliva v tunel,
pomeša z deževnico in pogosto zlije v ocean.
Da ne omenjam toaletnega papirja.
Veliko tehnoloških navdušencev, ki jih vodi Bill Gates,
poskuša na novo izumiti stranišče,
in možno je, da bo stranišče prihodnosti
izgledalo neverjetno čudno za nekoga, ki živi danes.
Kako torej zgodovina prihodnosti, vse to preizkušanje,
vodi k boljšemu stranišču?
Obstajajo podjetja,
ki eksperimentirajo z nekakšno čistilno palico,
ki lahko nadomesti toaletni papir
z uporabo stisnjenega zraka ali čistilnega spreja.
A kaj, če bi te stvari izgledale bolj kot rože kot tehnologija?
Kaj če bi stranišče lahko analiziralo vaše blato
in vam povedalo, če vaš mikrobiom potrebuje malo nege?
Kaj če bi današnji eksperimenti, ki predelajo človeško blato v gorivo,
vodili v pametno baterijo, ki bi lahko pomagala napajati vaš dom?
A nazaj v mesto prihodnosti.
Kako se ljudje gibljejo v prostoru?
Če ni cest, kako se ljudje znajdejo v njem?
Rada si zamišljam prostore,
ki obstajo deloma le v virtualni resničnosti
in morda potrebujete posebno opremo, da jih odkrijete.
Za eno zgodbo sem se domislila nečesa po imenu "vmesnik v oblaku",
ki je opisan kot pajek iz kroma, ki se priklopi v vašo glavo
s temporalnimi vozli.
Ne, to ni to. To je hecna fotografija, ki sem jo posnela v baru.
(Smeh)
In res me je zaneslo pri zamišljanju barov, restavracij, kavarn,
do katerih dostop najdete le,
če imate pravilno opremo razširjene resničnosti.
Spet, učinek drugega reda:
v svetu, ki ga oblikuje razširjena resničnost,
kakšne nove skupnosti bomo imeli,
kakšne nove zločine, ki si jih nismo niti zamislili?
Recimo da vi in jaz stojiva skupaj
in vi mislite, da sva v glasnem športnem baru,
jaz pa, da sva v uglajenem salonu,
z godalnim kvartetom in debato o Baudrillardu.
Ne morem si predstavljati, kaj bi lahko šlo pri tem scenariju narobe.
Poglejte - prepričana sem, da bo ok.
In nato so tu družabna omrežja.
Lahko si predstavljam nore distopijske scenarije,
kjer se stvari, kot so internetni kvizi,
aplikacije za zmenke, horoskopi, boti
vsi združijo, da vas zvlečejo globlje in globlje v zajčje luknje
slabih razmerij in še slabše politike.
A nato pomislim na pogovore, ki sem jih imela
s strokovnjaki za umetno inteligenco,
in od njih slišim, da bolj ko je UI pametna,
boljša je pri delanju povezav.
Morda bodo družabna omrežja torej v prihodnosti boljša.
Morda nam bo pomagala oblikovati bolj zdrava, manj uničujoča razmerja.
Morda bomo imeli naprave, ki bodo omogočale bližino in srečna naključja.
Res upam.
In veste, rada si zamišljam, da če bo močna UI res obstajala,
bo najbrž uživala v naši drami razmerij,
tako kot smo mi radi obsedeni s "Pravimi gospodinjami iz kajjazvemkje".
In končno, tu je še medicina.
Premišljujem o tem, kako bi napredek v genetski medicini
lahko izboljšal možnosti za ljudi z rakom in demenco,
in morda bo nekega dne vaš stoti rojstni dan samo mejnik
na poti v še dve ali tri desetletja zdravega aktivnega življenja.
Morda bo stranišče prihodnosti, ki sem ga omenila,
izboljšalo zdravje mnogih ljudi,
tudi ljudi v delih sveta,
kjer nimajo take zapletene kanalizacije, kot sem jo opisala.
A tudi, kot transspolna oseba
razmišljam: kaj če bomo napredovali v razumevanju endokrinega sistema,
ki bo izboljšal možnosti za trans osebe,
tako kot so hormoni in operacije razširili možnosti
za prejšnjo generacijo?
In še, tu sem, da vam povem,
ljudje govorijo o prihodnosti,
kot da bo ali tehnološki raj
ali pa apokaliptični posran piknik.
(Smeh)
A v resnici ne bo nobena izmed teh dveh stvari.
Nekje na sredini bo. Oboje bo. Vse bo.
Vemo pa eno: prihodnost bo neverjetno čudna.
Pomislite, kako čudno bi se zdelo 21. stoletje
nekomu iz dvajsetega.
In veste, vsi delamo to logično napako,
kjer pričakujemo, da bo prihodnost podaljšek sedanjosti.
Ljudje so leta 1980
menili, da bo Sovjetska zveza v naših časih še obstajala.
A prihodnost bo veliko bolj čudna, kot si lahko predstavljamo.
Lahko pa poskusimo.
In vem, da bodo tu strašne, strašne stvari,
a tu bodo tudi neverjetne stvari in blagoslovi.
In prvi korak k temu, da greste naprej,
je to, da pustite domišljiji prosto pot.
Hvala.
(Aplavz)