דמיין את עצמך במשחק פוטבול
כשהבחור המגעיל הזה יושב לידך.
הוא קולני,
הוא שופך עליך את המשקה שלו
והוא עושה צחוק מהצוות שלך.
ימים לאחר מכן, אתה הולך בפארק
כאשר לפתע מתחיל לרדת גשם.
ומי יופיע לצידך
להציע לך מטרייה?
אותו בחור ממשחק הכדורגל.
האם אתה משנה את דעתך עליו
בהתבסס על המפגש השני,
או שאתה מתכוון ללכת עם הרושם הראשוני
ומתנער ממנו?
מחקרים בפסיכולוגיה חברתית מראים
שאנחנו ממהרים ליצור רושם בר-קיימא על אחרים
על סמך התנהגויותיהם.
אנחנו מצליחים לעשות את זה עם מעט מאמץ,
מסיקים תכונות אופי קבועות
מהתנהגות אחת,
כמו מילה קשה
או צעד מגושם.
כשאנו משתמשים בההתרשמויות שלנו כמדריכים,
אנו יכולים לחזות במדויק
כיצד אנשים יתנהגו בעתיד.
כשהוא חמוש בידע
שהבחור ממשחק הפוטבול
היה אידיוט בפעם הראשונה שפגשת אותו,
אתה עשוי לצפות לעוד בהמשך הדרך.
אם כך, ייתכן שתבחר להתחמק ממנו
בפעם הבאה שתראה אותו.
עם זאת, אנחנו יכולים לשנות את הרשמים שלנו
לאור מידע חדש.
חוקרים התנהגותיים זיהו
דפוסים עקביים שנראים כמנחים
תהליך זה של עדכון ההתרשמות.
מצד אחד, ללימוד מידע
מאוד שלילי ולא מוסרי על מישהו
יש להם בדרך כלל השפעה חזקה יותר
מאשר לימוד מידע חיובי מאוד, עם מוסריות גבוהה.
אז, למרבה הצער בשביל החבר החדש שלנו
ממשחק הפוטבול,
התנהגותו הרעה במשחק
עשוייה להיות בעל משקל רב יותר מהתנהגותו הטובה בפארק.
מחקרים מראים שהטיה זו מתרחשת
משום שהתנהגויות בלתי מוסריות ניתנות יותר לאבחנה
או לגילוי
של אופיו האמיתי של האדם.
טוב, אז לפי ההיגיון הזה,
רע הוא תמיד חזק יותר מטוב
כשמדובר בעדכון.
ובכן, לא בהכרח.
סוגים מסוימים של למידה לא נראים כמובילים
לסוג כזה של הטיה שלילית.
כשלומדים על היכולות והכישורים של אדם אחר,
למשל,
ההטיות האלו מתהפכות.
זה למעשה המידע החיובי
הוא זה שמקבל משקל רב יותר.
בואו ונחזור למשחק הפוטבול ההוא.
אם שחקן מבקיע שער,
לזה יש בסופו של דבר השפעה חזקה יותר
על התרשמותך מהיכולות שלהם
מאשר אם הם מפספסים את הרשת.
שני הצדדים של הסיפור המעדכן
הם בסופו של דבר די עקביים.
בדרך כלל, התנהגויות שנתפסות
כהתנהגויות בתדירות נמוכה יותר, הן גם אלה
שאנשים נוטים לשקול יותר בכובד ראש.
בעת יצירת ועדכון רשמים,
פעולות מאוד לא מוסריות
ופעולות בעלות כישורים גבוהים מאד.
אז מה קורה ברמה של המוח ?
כשאנחנו מעדכנים את ההתרשמויות שלנו?
באמצעות FMRI,
או הדמיית תהודה מגנטית תפקודית,
חוקרים זיהו
רשת מורחבת של אזורים במוח
שמגיבים על מידע חדש
שאינו עולה בקנה אחד עם ההתרשמות הראשונית.
אלה כוללים תחומים הקשורים בדרך כלל
עם קוגניציה חברתית,
תשומת לב,
ושליטה קוגניטיבית.
יתר על כן, בעת עדכון רשמים
שמבוססים על ההתנהגויות של אנשים,
פעילות קליפת המוח הקדם חזיתית הגחונית-צידית
והסופריור טמפורל סולקוס
עולה בקנה אחד עם תפיסות
באיזו תדירות ההתנהגויות האלה מתרחשות בחיי היומיום.
במילים אחרות, נראה שהמוח עוקב
אחר מאפיינים סטטיסטיים של התנהגות ברמה נמוכה,
על מנת לקבל החלטות מורכבות
לגבי אופיים של אנשים אחרים.
הוא צריך להחליט
האם ההתנהגות של אדם זה אופיינית
או שהיא יוצאת דופן?
במצב
עם אוהד הפוטבול המגעיל שהפך להיות השומרוני הטוב,
המוח שלך אומר
"ובכן, מניסיוני,
פחות או יותר כל אחד יציע למישהו את המטריה שלו,
אבל הדרך שהבחור הזה פעל במשחק הפוטבול.
זה היה יוצא דופן."
אז, אתה מחליט ללכת עם הרושם הראשוני שלך.
ויש מוסר השכל טוב במידע הזה:
המוח שלך, ובהרחבה אתה,
אולי יהיה לו יותר אכפת
מהדברים המאוד שליליים, דברים לא מוסריים
שמישהו אחר עשה
לעומת הדברים המאוד חיוביים, דברים מוסריים,
אבל זה תוצאה ישירה
של נדירות השוואתית של ההתנהגויות הרעות האלה.
אנחנו יותר רגילים לכך שאנשים הם טובים מיסודם,
כמו לתת מזמנם כדי לעזור לזר במצוקה.
בהקשר זה, רע יכול להיות חזק יותר מטוב.
אבל רק כי הטוב מצוי יותר בשפע.
חשבו על הפעם האחרונה.ששפטתם מישהו
בהתבסס על התנהגותו.
במיוחד על זמן שאתם באמת מרגישים
ששיניתם את דעתכם על מישהו.
האם ההתנהגות היא זו שגרמה לך
לעדכן את הרושם שלך
משהו שאתה מצפה שכל אחד יעשה,
או שזה היה משהו לגמרי בלתי רגיל?