Se on totta. Ensimmäisenä vuonna pitäessämme satsangia
ihmiset roikkuivat rakennuksen sivuilla.
Sanoin: "Ei, ei. Kiirehditään ja lopetetaan nopeasti. Ei onnettomuuksia."
"Päästä irti!"
Ja... ehkäpä kerron teille sen vitsin. Thomaksen vitsin.
"Oi, kyllä." Se on hyvä, eikö olekin?
Mutta kaikki tuntee sen, vai? "Ei."
Okei.
Thomas kertoi tämän vitsin. Hän sanoi...
Kerran pyhiinvaeltaja oli matkalla...
Tämä on minun versioni. Minun on kerrotava oma versioni.
En tiedä minkä, keksin asiat päästäni.
Ja hän on matkallaan. Tämä pyhiinvaeltaja on matkalla jonnekin.
Ja hän kävelee vuorijonon halki.
On ilta.
Ja hän liukastuu.
Ja hän putoo päistikkaa kukkalta alas.
Ja viimeisellä kierähdyksellään jyrkänteen reunalla
hän ottaa kiinni.
Hän pitää kiinni, roikkuu, hän pitää kiinni kenties puun juuresta.
Ja alhaalla on suuri pudotus.
Ja hän roikkuu siinä aivan itsekseen.
Hän on siinä jonkun aikaa. Ja hän huutaa.
Auttakaa! Auttakaa!
Onko siellä ketään? Auttakaa!
Minuutit kuluvat ja hänen käteensä sattuu.
"Auttakaa!" Hänellä ei ole tarpeeksi voimia, että voisi vetää itsensä ylös.
"Onko siellä ketään?"
Sitten lopulta ääni vastaa.
"Kyllä." "Ah," hän sanoo.
Hän sanoo: "Apua! Kuka siellä?"
Joten ääni vastaa: "Jumala."
Tekeekö hän, hän tekee erikois...
hän tekee erikoisefektejä.
Joten...
Joten ääni sanoo: "Jumala."
Hän sanoo: "Jumala, Jumala?"
Hän roikkuu edelleen. "Kiitos kun tulit."
"Mitä minun tulisi tehdä päästäkseni ylös?"
Joten ääni sanoo: "Päästä irti."
Joten, joten...
Joten hän sanoo: "Päästä irti?"
"Ei, ei. Päästä irti?"
"Jos päästän irti, kuolen."
"Kuolen! Kiltti Herra, Jumala,"
"auta minua, mitä minun tulisi tehdä?"
Ääni vastaa:
"Päästä..."
Ääni vastaa:
"Päästä irti."
Hän sanoo: "Päästä irti? Jumala..."
"Auta minua, pyydän, pyydän."
"Mitä minun tulisi tehdä? Auta minua."
"Päästä irti."
Joten hän roikkuu.
Minuutit kuluvat.
Ja edelleen, hänen käsiänsä polttaa jo,
sormista alkaa loppumaan voimat.
Hän sanoo: "Hei?"
"Auttakaa! Hei! Hei!"
"Onko siellä ketään?"
Ei mitään ääntä.
"Hei! Auttakaa" Onko siellä ketään?"
Joten ääni tulee takaisin:
"Kyllä."
"Kuka siellä on?"
"Jumala."
"Arrghh," hän sanoo. "Onko siellä ketään muuta?"
Ja minä...
Okei, tämä riittää kaiusta.
Pidän tästä, koska jollain tapaa
se on syvällinen totuus siitä millaisia olemme.
On olemassa rukous, joka on hyvin, hyvin kuuluisa.
Se sanoo: "Tapahtukoon sinun tahtosi." Se loppuu näin: "Tapahtukoon sinun tahtosi."
Mutta salaa ajattelemme:
"Tapahtukoon minun tahtoni."
Ymmärrättekö?
Joten joskus se ei ole vaihtoehto mitä haluamme.
Joskus se mitä emme halua.
Ja jos olemme vapaita haluamisesta,
jos olet vapaa haluamisesta,
mikä herättää projektiot,
toiveet,
tyytymättömyyden,
näistä vapaa - olemme vapaita.
Olla haluamisesta vapaa, on olla vapaa.
"Minulla on eräs toinen toive."
"Elämä ei mene projektioideni mukaisesti."
"Siksi kärsin."
"Siksi elämä on julmaa, elämä on kovaa."
Joten emme ole oppineet.
Emme edes tuhansien ja tuhansien
ja tuhansien vuosien aikana.
Olemme sivistyneet.
Kykymme luoda ja keksiä ei tunne rajoja.
Mutta paikoillaan olemisen yksinkertaisuus,
vanhat tapamme vaanivat edelleen taustalla.
Joten tämä on hauska tarina, mutta ajattelisin sitä hyvin totuuden mukaiseksi.
"Onko ketään muuta siellä? Erillään Jumalasta."
Okei. Onko kenelläkään mitään sanottavaa?