Šiandien norėčiau papasakoti apie žmogaus smegenis,
kurias tyrinėjame Kalifornijos universitete.
Tik pagalvokite apie šį daiktą vieną sekundę.
Štai mėsos gabalas, apie 1,5 kilogramo,
telpantis mano delne.
Tačiau jis gali mąstyti apie tarpžvaigždinių erdvių platybes.
Jis gali suvokti begalybės prasmę,
apsvarstyti savo paties egzistencijos prasmę,
apie Dievo prigimtį
Ir tai išties yra pats nuostabiausias dalykas pasaulyje.
Tai visų didžiausia paslaptis, su kuria tenka susidurti žmogui:
Kaip visa tai vyksta?
Ką gi, smegenys, kaip žinote, yra sudarytos iš neuronų.
Pažvelkite štai čia, tai neuronai.
Suaugusio žmogaus smegenyse yra 100 milijardų neuronų.
Ir kiekvienas neuronas jungiasi su 1 000 - 10 000
kitų neuronų smegenyse.
Remdamiesi šia informacija žmonės apskaičiavo,
kad smegenų procesų variacijų ir kombinacijų skaičius
yra didesnis nei elementariųjų dalelių skaičius visoje visatoje.
Taigi, kaip tiriamos smegenys?
Vienas būdas yra stebėti pacientus, kurių smegenys buvo pažeistos
tam tikrose srityse, ir tirti jų elgesio kaitą.
Apie tai aš kalbėjau savo paskutiniame TED‘e.
Šiandien papasakosiu apie kitokį būdą –
tai yra prijungti elektrodus skirtingose smegenų srityse
ir fiksuoti atskirų nervų ląstelių veiklą.
Tarsi slapta klausytis nervų ląstelių darbo smegenyse.
Vienas iš paskutinių atradimų, padarytas
mokslininkų iš Italijos, iš Parmos –
Džakomo Ricolačio ir jo kolegų –
yra grupė neuronų, vadinamų veidrodiniais neuronais,
kurie yra smegenų priekinėje dalyje, frontalinėje skiltyje.
Taigi, pasirodo, kad priekinėje smegenų dalyje egzistuoja
tokie įprastieji motoriniai valdantieji neuronai,
kurie yra žinomi jau daugiau nei 50 metų.
Šie neuronai duoda impulsą, kai žmogus padaro tam tikrą veiksmą.
Pavyzdžiui, jei aš padarau taip ir pagriebiu obuolį,
motorinis valdantysis neuronas duos impulsą.
Jei aš pasiekiu ir prisitraukiu objektą, kitas neuronas duos impulsą,
įsakydamas man pritraukti tą objektą.
Jie vadinami vadinami motoriniais valdančiaisiais neuronais ir yra žinomi jau ilgą laiką.
Bet tai, ką atrado Ricolatis, buvo
šių neuronų pogrupis,
sudarantis apie 20 procentų jų. Šie neuronai taip pat duoda impulsą
kai žiūriu į kitą žmogų, atliekantį tą patį veiksmą.
Taigi, štai neuronas, duodantis impulsą, kai aš pasiekiu ir sugriebiu ką nors,
ir veikiantis lygiai taip pat, kai aš žiūriu į Džo, pasiekiantį ir sugriebiantį ką nors.
Ir tai yra išties stulbinama.
Tartum šis neuronas perimtų
kito žmogaus požiūrio tašką.
Tai kone kito žmogaus veiksmas, šio neurono atliktas
virtualioje realybėje.
Taigi, kuo šie neuronai tokie svarbūs?
Pirma, jie turi būti susiję su tokiais dalykais kaip imitavimas ir mėgdžiojimas.
Tam, kad pamėgdžiotų sudėtingą veiksmą,
smegenys turi perimti kito žmogaus suvokimą.
Tad tai svarbu mėgdžiojimui.
Na, o kodėl tai svarbu?
Žvilgtelėkime į kitą skaidrę.
Kaip vyksta mėgdžiojimas? Kodėl mėgdžiojimas yra svarbus?
Veidrodiniai neuronai ir imitavimas, mėgdžiojimas.
Dabar pažvelkime į žmogaus kultūros fenomeną.
Jei nukeliautume atgal 75 000 – 100 000 metų,
pažvelkime į žmogaus evoliuciją, paaiškėja,
kad kai kas labai svarbaus nutiko prieš maždaug 75 000 metų.
Tuo metu staiga iškilo ir sparčiai išplito
įgūdžiai, kuriuos įgijo išskirtinai tik žmogus,
kaip kad įrankių,
ugnies naudojimas, pastogių statymas, ir, žinoma, kalbos vystymasis
ir gebėjimas suprasti kito žmogaus mintis
bei interpretuoti to žmogaus elgesį.
Visa tai nutiko palyginus greitai.
Nors žmogaus smegenys pasiekė savo esamą dydį
beveik prieš tris ar keturis šimtus tūkstančių metų,
prieš 100 000 metų visa tai nutiko labai labai greitai.
Ir aš manau kad tai buvo
staigus iškilimas sudėtingo veidrodinių neuronų tinklo,
kuris leido pamėgdžioti ir imituoti kitų žmonių veiksmus.
Todėl kai vienas grupės narių padarydavo
netikėtą atradimą, sakykime, ugnies panaudojimą
ar kokį nors įrankį, vietoje to, kad pranyktų,
atradimas staigiai išplisdavo horizontaliai per populiaciją,
arba buvo perduodamas vertikaliai kitoms kartoms.
Taigi, staiga tai jau tapo evoliucija pagal Lamarką,
o ne pagal Darviną.
Darvino evoliucija lėta; ji tęsiasi šimtus tūkstančių metų.
Poliarinė meška tam, kad išvystytų kailį,
sugaiš tūkstančius kartų, galbūt 100 000 metų.
Žmogus, vaikas, gali tiesiog žiūrėti, kaip jo tėvas
užmuša kitą poliarinę mešką,
nudiria jai kailį ir užsimeta jį ant savęs,
ir išmokti tai vienu ypu. Tai, ką poliarinė meška
mokėsi 100 000 metų,
vaikas gali išmokti per penkias, galbūt dešimt, minučių.
Ir kai jis tai išmoksta, tai paplinta
geometrine progresija per visą populiaciją.
Tai yra pagrindas. Sudėtingų įgūdžių mėgdžiojimas
yra tai, ką mes vadiname kultūra, ir tuo pačiu civilizacijos pagrindas.
Tačiau taip pat yra ir kita veidrodinių neuronų rūšis,
susijusi su visai skirtingu dalyku.
Lygiai kaip egzistuoja
veidrodiniai neuronai veiksmams, yra veidrodiniai neuronai ir lytėjimui.
Kitais žodžiais, jei kas nors mane paliečia,
mano ranką, neuronas somatosensorininėje žievėje, esančioje
smegenų sensoriniame regione duoda impulsą.
Bet tas pats neuronas kai kuriais atvejais duos impulsą
man tiesiog stebint, kaip yra liečiamas kitas žmogus.
Taigi, tai yra kito liečiamo žmogaus patirties išgyvenimas savyje.
Dauguma jų duos impulsą tada, kai esu liečiamas
skirtingose vietose. Skirtingi neuronai skirtingoms vietoms.
Bet dalis jų duos impulsą net tada, kai aš tik stebėsiu,
kaip kitas žmogus yra liečiamas toje pačioje vietoje.
Taigi, ir vėl turime neuronus,
kurie yra susiję su empatijos reiškiniu.
Tada kyla klausimas: jei aš tiesiog stebiu liečiamą kitą žmogų,
kodėl aš nesusimaišau ir tiesiogiai nepajaučiu to prilietimo
vien stebėdamas liečiamą kitą žmogų?
Noriu pasakyti, aš išgyvenu kartu su tuo žmogumi, bet aš nejaučiu to prilietimo tiesiogiai.
Ką gi, taip yra todėl, kad aš turiu receptorius savo odoje,
jutimo ir skausmo receptorius, signalizuojančius smegenims:
„Nurimk, tavęs niekas neliečia.
Todėl visais būdais išgyvenk kartu su kitu žmogumi,
bet nebandyk tiesiogiai patirti to prisilietimo,
kitaip susipainiosi ir susimaišysi.“
Gerai, taigi tai yra atgalinio ryšio signalas,
vetuojantis veidrodinių neuronų signalą,
ir neleidžiantis sąmoningai patirti to prisilietimo.
Bet jei pašalintume ranką, tiesiog anestezuotume mano ranką,
suleisdami injekciją į mano ranką,
anestezuotume bronchinį rezginį, taigi ranka taptų nejautri
ir į ją neateitų jokie pojūčiai.
Jei dabar aš stebėčiau liečiamą žmogų,
aš tiesiogiai jausčiau prilietimą savo rankoje.
Kitaip tariant, aš panaikinau barjerą
tarp savęs ir kitų žmogiškų būtybių.
Todėl aš vadinu juos Gandžio neuronais, arba empatijos neuronais.
(Juokas)
Ir tai nėra kokia nors abstrakti metaforinė prasmė,
viskas, kas skiria tave nuo jo,
nuo to kito žmogaus, yra tavo oda.
Pašalink odą, ir patirsi to žmogaus lietimą savo galvoje.
Tu ištirpdei barjerą tarp savęs ir kitų žmonių.
Tai, be abejo, yra daugelio Rytų filosofijų pagrindas.
Ir tai, kad nėra jokio realaus nepriklausomo „aš“,
atsiskyrusio nuo kitų žmogiškų būtybių, pro padidinamąjį stiklą
nagrinėjančio pasaulį, nagrinėjančio kitus žmones.
Iš tiesų mes esame sujungti ne tik Facebook‘o ir interneto,
mes esame gan tiesiogiai sujungti savo veidrodinių neuronų.
Ir šiame kambaryje yra ištisa grandinė neuronų, bendraujančių vienas su kitu.
Ir nėra jokio realaus atskirtumo
tarp tavo sąmonės ir kurio kito žmogaus sąmonės.
Ir tai nėra kažkokie filosofiniai paistalai.
Tai kyla iš mūsų bazinio neuromokslo supratimo.
Taigi, turite pacientą su fantomine galūne. Jei ranka buvo pašalinta
ir turite fantomą, ir stebite kaip kitas žmogus
yra liečiamas, jūs pajausite tai savo fantominėje rankoje.
Stulbinantis dalykas yra tai,
kad jei jaučiate skausmą savo fantominėje galūnėje, užtenka suspausti
ir pamasažuoti kito žmogaus ranką,
ir skausmas atlėgsta,
tarytum neuronai
atsipalaidavo vien nuo
stebėjimo, kaip masažuojamas kitas žmogus.
Taigi, štai mano paskutinė skaidrė.
Ilgą laiką žmonija laikė tiksliuosius
ir humanitarinius mokslus atskiromis, nesisiejančiomis specialybėmis.
C. P. Snou kalbėjo apie dvi tradicijas:
vieną tiksliųjų, kitą humanitarinių mokslų,
ir niekada šiam dvejetui nelemta susitikti.
Aš teigiu, kad veidrodinių neuronų tinklas sudaro pagrindą jų sąveikai,
leisdamas permąstyti tokius dalykus kaip sąmonė,
„aš“ vaizdas,
kas skiria mane nuo kitų žmogiškų būtybių,
kas leidžia man jausti empatiją kitiems žmonėms,
ir net tokius dalykus kaip kultūros ir civilizacijos atsiradimas,
kas yra išskirtinai žmogiška. Ačiū.
(Plojimai)