Hvala.
Bješe jednom jedan kralj u Indiji, maharadza, i za njegov rođendan, donijeta je odluka
da svi poglavari donesu darove za kralja.
Neki su donijeli finu svilu, neki izvrsne mačeve,
neki su donijeli zlato.
Na kraju je došao i jedan stari naborani čovjek,
koji je danima putovao iz svog sela preko mora.
I dok je prilazio, kraljev sin je pitao: ,,Kakav si dar donio za kralja?''
Stari čovjek je polako otvorio šaku i otkrio veoma lijepu školjku,
na kojoj su se prelivale ljubičasta i žuta, crvena i zelena.
I kraljev sin je rekao:
,,To nije dar za kralja! Kakav je to uopšte dar?''
Starac je polako pogledao u njega i rekao:
,,Dug put...dio dara.''
(Smijeh)
Za nekoliko trenutaka, i ja ću vama dati jedan poklon,
poklon za koji mislim da je vrijedan davanja.
Ali prije toga, želim da vas provedem
kroz svoje dugo putovanje.
Kao i većina vas,
počeo sam život kao malo dijete.
Koliko vas je počelo život kao malo dijete?
Rodili ste se mladi?
Oko polovina... U redu...
(Smijeh)
A šta je sa vama ostalima? Rodili ste se odrasli?
Volio bih da upoznam vašu majku!
Kad smo već kod nemogućeg! *
Kao dijete, uvijek sam bio fasciniran željom da uradim nešto nemoguće/nevjerovatno
Danas je dan kojem sam se radovao mnogo godina,
jer danas ću da pokušam
da uradim nešto nemoguće, baš tu pred vašim očima,
baš ovjde na TEDx
Hoću da počnem
otkrivajući sam kraj:
i dokazaću vam
da nemoguće nije nemoguće.
I hoću da završim darujući vam poklon vrijedan davanja:
hoću da vam pokažem da u životu možete da uradite i nemoguće.
U mom pohodu na nemoguće, saznao sam da postoje
dvije stvari koje su univerzalne među svim ljudima na svijetu.
Svi imajmo strahove,
i svi imamo snove.
U mom pohodu na nemoguće, saznao sam da postoje
tri stvari koje sam tokom godina uradio
a koje su me na neki način natjerale da uradim nemoguće:
između dvije vatre,
Supermen,
i komarac.
To su moje tri ključne riječi.
Sada znate zbog čega radim nemoguće u svom životu.
Pa, povešću vas na svoje putovanje,
od strahova ka snovima,
od riječi do mačeva,
izneđu dvije vatre
do Supermena
i do komarca.
I nadam se da ću vam pokazati
kako da i vi uradite nemoguće u svom životu.
Četvrtog oktobra 2007. godine,
srce mi je lupalo, koljena su mi klecala
dok sam stupao na scenu
u _ pozorištu,
na Harvardu, da primim
Nobelovu nagradu u medicini*
za medicinsko istraživanje u kojem sam učestvovao
po nazivu ,,Gutanje mačeva
i njegove nuspojave''
(Smijeh)
Bilo je objavljeno u novinama za koje ranije nikad nisam ni čuo,
*
i za mene, to je bio trenutak u kome ono nemoguće postaje stvarnost,
to je bilo neočekivano iznenađenje za nekoga poput mene,
to je bila čast koju nikad neću zaboraviti:
ali to nije bio dio mog života koji ću najbolje pamtiti.
Četvrtog oktobra 1967. godine,
ovo malo, stidljivo, cmizdravo dijete
patilo je od velikih strahova.
Kako se spremao da stupi na scenu,
njegovo srce je divlje lupalo,
koljena su mu klecala.
Otvorio je usta s namjerom da progovori,
ali riječi nisu izašle.
Stajao je tamo tresući se, u suzama.
Panika ga je paralizovala,
od straha se zaledio.
Ovo preplašeno, stidljivo, cmizdravo dijete
je patilo od velikih strahova. *
Plašilo se mraka,
plašilo se visine,
plašilo se paukova i zmija...
Da li se neko od vas boji paukova i zmija?
Da, par vas...
Plašio se vode i ajkula...
Imao je strah od doktora i zubara,
igala i bušilica i oštrih predmeta.
Ali više od svega, plašio se
ljudi.
Ovo preplašeno, stidljivo mršavo cmizdravo dijete
sam bio ja.
Plašio sam se neuspjeha i odbacivanja,
imao sam nisko samopouzdanje/samopoštovanje, kompleks niže vrijednosti,
i nešto što tada nismo ni znali da nam se može pripisati:
*
Pošto sam se tako plašio, siledžije su me zadirkivale i tukle.
Smijali su mi se i nazivali me svakakvim imenima, nikada me nisu puštali da se igram
sa njima.
Ah, bila je jedna igra u kojoj su mi dozvoljavali da učestvujem...
između dvije vatre-
a ja u tome nisam bio baš dobar.
Siledžije su me zvale,bi viknule moje ime,
i ja bih pogledao prema njima, i vidio kako lopte lete prema meni
supersoničnom* brzinom.
bam, bam, bam!
Sjećam se mnogih dana kad sam se vraćao kuči iz škole,
moje lice je bilo crveno i bilno, ušu su mi bile crvene i odzvanjale su.
Oči su me pekle od suza,
a njigove riječi su mi gorjele u išima.
I ko god da je rekao,
,,Rijana ajeeee :D
To je laž.
Riječi sijeku kao nož.
Riječi mogu da te proburaze kao mač.
Riječi mogu da naprave rane tako duboke
da se ne mogu ni vidjeti.
Imao sam mnogo strahova. A riječi su mi bile najveći neprijatelj.
Još uvijek su.
Ali imao sam i snove.
Išao bih kući i bježao u stripove o Supermenu,
i čitao bih stripove o njemu
i sanjao da sam superheroj kao Supermen.
Želio sam da se borim za istinu i pravdu,
želio sam da se borim protiv kriminalaca i kriptonita,
želio sam da letim oko svijeta čineći superherojske podvige i spašavajući živote.
Bio sam fasciniran i nekim realnim stvarnim stvarima.
Čitao bih Ginisovu knjigu rekorda i Riplijevu*
Je li neko od vas čitao*?
Obožavam ove knjige!
Vidio sam stvarne ljude kako čine stvarne podvige.
I rekao sam, želim i ja to da radim.
Ako me siledžije ne puštaju
da učestvujem u njihovim igrama,
želim da stvaram pravu magiju, da činim prave podvige.
Želim da radim nešto stvarno izuzetno, nešto što oni ne mogu.
Želim da nađem svoju svrhu i poziv.
Želim da znam da moj život ima neki smisao.
Želim da radim nešto stvarno nevjerovatno i promijenim svijet:
Želim da dokažem da nemoguće nije nemoguće.
Premotavanje 10 godina unaprijed -
bilo je nedelju dana prije mog 21og rođendana.
Dvije stvari su se dogodile u jednom danu, koje su mi zauvijek promijenile život.
Živio sam u Tamil Nadu, južna Indija.
Tamo sam bio misionar,
i moj mentor, moj prijatelj, pitao me je:
,,Imaš li _, Danijele?''
Rekao sam:
Rekao je: To su glavni životni ciljevi.
Oni su kombinacija želja i ciljeva. Recimo, kada bi mogao
da uradiš šta god želiš, odeš na bilo koje mjesto koje želiš
da budeš ko god želiš,
gdje bi otišao? Šta bi radio?
Ko bi bio?
I rekao sam: Ne mogu ja to! Previše se bojim! Imam previše strahova!''
Te noći sam uzeo svoj _
i ležao pod zvijezdama,
i gledao kako šišmiševi love komarce*
Jedino o čemu sam mogao da razmišljam bili su _, snovi i ciljevi,
i one siledžije i --
Nakon par sati sam se probudio.
Srce mi je lupalo, koljena su mi klecala.
Ovog puta ne od straha.
Cijelo tijelo mi se grčilo.
I u sljedećih pet dana
bio sam na ivici svijesti, na samrtnoj postelji boreći se za goli život.
Mozak mi je izgarao od malarijske groznice.
I kad god sam bio pri svijesti, edino o čemu sam razmišljao bili su _
I mislio sam: Šta želim da radim u životu?
Konačno, noć prije mog 21og rođendana,
u trenutku svijesti,
shvatio sam:
shvatio sam da malo komarac,
*
taj mali komarac
koji je bio lakši od 5 mikrograma,
manji od zrna soli,*
ako taj mali komarac može da obori na zemlju čovjeka od 80 kg,
shvatio sam da je on moj kriptonit.
Onda sam shvatio, ne ne, to nije komarac,
to je mali parazit unitar komarca,
_, koji ubije preko milion ljudi godišnje.
Onda sam shvatio, ne ne, to je čak i manje,
ali za mene, mnogo veće.
Shvatio sam,
to je bio moj kriptonit,
moj parazit,
koji me obogaljio i paralizovao moj život.
Znate, postoji razlika između opasnosti i straha.
Opasnost je stvarna.
Strah je stvar izbora.
I shvatio sam da sam ja imao izbora:
Mogao sam ili da živim u strahu, i umrem u neuspjehu te noći,
ili da sam ubijem svoje strahove, i onda bih mogao da
dosegnem svoje snove, da se usudim da živim.
I znate, ima nešto u tom stanju u kome je čovjek na samrti
i suočavanju sa smrću, što vas zapravo natjera da zaista poželite da živite život.
Shvatio sam da svi umiru, ali ne žive baš svi.
U umiranju zapravo svi živimo.
Znate, kada naučite da umrete,
onda stvarno učite da živite.
Tako sam odlučio da promijenim
svoju priču te noći.
Nisam želio da umrem.
Molio sam se, rekao sam,
Bože, ako mi dozvoliš da preživim svoj 21. rođendan,
neću dozvoljavati da mojim životom i dalje upravlja strah.
Ubiću svoje strahove,
zgrabiću svoje snove,
želim da mijenjam svoje stavove,
želim da radim nešto nevjerovatno sa svojim životom,
želim da nađem svoju svrhu i svoj poziv,
želim da znam da nemoguće nije nemoguće.
Ne moram vam ni reći da li sam preživio tu noć; pustiću vas da sami zaključite.
(Smijeh)
Ali te sam noći napravio listu svojih 10 _
Odlučio sam da želim da posjetim glavne kontinente
posjetim 7 svjetskih čuda,
naučim homilu jezika,
živim na pustom ostrvu,
živim na brodu u okeanu,
živim sa indijanskim plemenom u Amazonu,
popnem se na vrh najviše planine u Švedskoj,
želio sam da vidim kako se sunce rađa na Mont Everestu,
da radim u muzičkom poslu u Nešvilu.
Želio sam da radim u cirkusu,
i da skočim iz aviona.
Tokom sledećih 20 godina, mnoge od ovih _ sam ostvario.
Svaki put kada bih prekrižio _ sa svoje liste,
dodao bih 5 novih, i lista je nastavljala da raste.
Tokom sljedećih 7 godina, živio sam na ostrvu na Bahamima
oko 7 godina
u _ kolibi,
loveći zmije i _ kopljem za hranu, što je bilo jedino na ostrvu
u _
i naučio sam da plivam sa ajkulama.
I odatle, preselio sam se u Meksiko,
a potom u Amazon_
_, živio tamo sa plemenom,
i malo po malo, počeo da gradim samopouzdanje samo kroz svoje _
Počeo sam da se bavim _ u Nešvilu, a onda u Švedskoj,
preselio se u Stokholm, radio u _ i tamo,
gdje sam se popeo na vrh _
Naučio sam se klovnovskom poslu :D
i žongliranju,
da vozim unicikl, gutam vatru, edem staklo.
Godine 1997. sam čuo da je ostalo manje od 12 gutača vatre
i rekao sam: Moram da probam ovo!
Upoznao sam jednog gutača vatre, i zamolio ga da mi da neke savete.
Rekao je: Da, dobićeš dva:
Prvo: to je veoma opasno,
ljudi su umirali radeći ovo.
Drugo:
Ne pokušavaj!
(Smijeh)
I tako, i to sam dodao na listu.
Vježbao sam 10 do 12 sati dnevno, svakoga dana,
4 godine.
Izračunao sam to sve...
4 x 365 x 12
To je oko 13 000 bezuspješnih pokušaja
prije nego što sam gurnuo prvi pač niz grlo 2001.godine
Tokom tog vremena postavio sam _
da postanem svjetski ekspert u gutanju mačeva.
Pregledao sam svaku knjigu, magazin, novinski članak,
svaki medicinski izvještaj, učio psihologiju, anatomiju,
razgovarao sa doktorima, medicinskim sestrama,
povezao preko interneta sve gutače vatre zajedno
u
i izvršio dvogodišnje medicinsko istraživanje
koje je objavljeno u
(Smijeh)
Hvala vam.
(Aplauz)
I naučio sam neke fascinantne stvari o gutanju mačeva.
Stvari o kojima ne vjerujem da ste ikad razmišljali ranije, ali hoćete nakon večeras.
Sljedeći put kada odete kući, i presiječete nožem šniclu
ili možda mačem, ili _ pomislićete na ovo...
Naučio sam da je gutanje mačeva nastalo u Indiji-
baš ondje gdje sam ga prvi put vidio kao dvadesetogodišnjak -
prije oko 4000 godina, oko 2000 p.n.e.
Tokom posljednjih 150 godina, gutači mačeva su
bili predmet medicinskih i naučnih istraživanja
koja su trebala da pomognu u razvijanju _
1906. godine, elektrokardiogram u Velsu,
da bi se izučavali poremećaji sa gutanjem i varenjem,
bronhoskopija, i slično.
Ali tokom poslednjih 150 godina,
znamo da se dogodilo stotine povreda i desetine smrnih slučajeva...
Ali otkrili smo da je bilo 29 smrti tokom posljednjih 150 godina
uključujući i gutača mačeva u Londonu koji je _ srce mačem.
saznali smo i da se svake godine
dešava 3 do 8 povreda tokom gutanja mačeva.
Znam jer dobijam telefonske pozive.
Dobio sam samo dva,
jedan iz Švedske, i jedan iz Orlanda, samo tokom prošlih par neđelja,
gutači mačeva koji su u bolnicama zbog povreda.
Tako da to je jako opasno.
Još jedna stvar koju sam naučio je da gutanje mačeva zahtijeva
2 do 10 godina obuke
za većinu ljudi.
Ali ono što je najviše fascinantno otlriće jeste
kako gutači mačeva uče da rade nešto nemoguće.
I odaću vam jednu tajnu:
Ne fokusiorajte se na 99,9% onoga što je nemoguće.
Fokusirajte se na 0,01% onoga što je moguće, i otkrijte kako da učinite da postane moguće.
Hajde da vas sada odvedem na putovanje u um gutača vatre.
Da bi progutao mač, potreban je um _
ogromna koncentracija, velika preciznost, da bi
se izolovali unutrašnji organi i prevazišli automatski refleksi tela
preko
Da bih progutao mač,
oštrica mora da klizi preko mog jezika,
moram da potisnem