אני מניחה שלכולכם יש טלפון חכם או אייפון,
והבוקר, אולי בדקתם את תחזית מזג האוויר,
האם עומד לרדת גשם ויש צורך במטריה,
האם עומד להיות יום שטוף שמש ויש צורך במשקפי שמש,
או האם עומד להיות יום קר ויש צורך במעיל.
לעתים הוא יספק לכם מידע נכון, ולעתים לא.
תשמעו,
האפליקציה הטובה ביותר שלי היא סבתי.
(צחוק)
קוראים לה מאמא-אדה.
היא יכולה לומר לכם מה יהיה מזג האויר, לא רק היום,
היא יכולה לחזות את 12 החודשים הבאים,
האם תהיה עונת גשמים טובה או לא.
היא יכולה לומר לכם על סמך התבוננות בסביבתה בלבד,
על ידי צפיה בכיוון הרוח,
מיקום העננים,
נדידת הציפורים,
גודלם של פירות,
פרחי הצמחים.
היא יכולה לומר לכם על ידי התבוננות בהתנהגות הבקר שלה.
כך היא מכירה טוב יותר את מזג האוויר ואת המערכת האקולוגית
שבה היא חיה.
אני באה מקהילה של רועים,
רועי בקר.
אנחנו נוודים.
אנחנו נעים ממקום למקום
בחיפוש אחר מים ושטחי מרעה.
אנחנו יכולים לנוע עד אלף קילומטר, כגודלה של קליפורניה, בשנה אחת.
חיים כאלה עוזרים לנו לחיות בהרמוניה עם המערכת האקולוגית שלנו.
אנחנו מבינים אחד את השני.
הטבע הוא המרכול שלנו,
בו אנחנו מוצאים את המזון שלנו,
את המים שלנו.
הוא בית המרקחת שלנו, בו אנו מוצאים את צמחי המרפא שלנו.
וזה בית הספר שלנו,
בו אנחנו לומדים איך להגן עליו טוב יותר,
ואיך הוא יכול להשיב לנו את צורכינו.
אבל עם שינויי האקלים,
אנחנו חווים השפעה שונה.
הקהילה שלי נמצאת,
ליד אחד מחמשת מקווי המים המתוקים הגדולים ביותר באפריקה.
זהו אגם צ'אד.
כשאמי נולדה,
שטחו של אגם צ'אד היה בערך 25,000 קמ"ר.
כשאני נולדתי, לפני 30 שנה, השטח היה 10,000 קמ"ר.
והיום, למעשה,
שטחו בערך 1,200 קמ"ר.
90 אחוז מהמים פשוט התאיידו, נעלמו.
ויותר מ-40 מיליון אנשים
חיים סביב האגם הזה ותלויים בו.
הם רועים.
הם דייגים.
והם איכרים.
הם לא תלויים במשכורת של סוף החודש.
הם תלויים בגשמים.
הם תלויים ביבול שצומח
או בשטחי המרעה לבקר שלהם.
המשאבים מצטמצמים,
וקהילות רבות נאבקות לקבל גישה.
כל הקודם זוכה.
הבאים בתור נלחמים עד מוות.
שינויי האקלים משפיעים על הסביבה שלנו
על ידי שינוי חיי החברה שלנו,
כי תפקידי הגבר והאישה באזור הזה הם שונים.
הגבר אמור לספק מזון למשפחתו,
לדאוג לקהילה שלו,
ואם הוא אינו מסוגל לעשות זאת,
הכבוד שלו בסכנה.
אין דבר אחר שביכולתו לעשות כדי לזכות בו בחזרה.
אז שינויי האקלים מרחיקים את הגברים שלנו מאיתנו.
זאת ההגירה.
הם מהגרים לעיר גדולה לשישה או שנים-עשר חודשים,
מוצאים שם עבודה ושולחים הביתה כסף.
אם הם לא מוצאים עבודה,
הם נאלצים לקפוץ לים התיכון
ולהגר לאירופה.
חלקם מתים שם, אבל אף אחד מהם לא עוצר.
כמובן, זה קשה למדינות המארחות,
שהן מדינות מפותחות,
שצריכות להתאים את עצמן לארח את המהגרים שמגיעים.
אבל מה עם אלה שנשארים מאחור,
הנשים והילדים שצריכים למלא את תפקיד הגבר,
את תפקיד האישה,
שצריכים לדאוג לבטחון,
למזון, לבריאות של כל המשפחה,
ילדים וזקנים?
הנשים האלה הן הגיבורות שלי,
כי הן חדשניות, הן יוצרות פתרונות,
הן מפיקות מהמשאבים המועטים
את המירב עבור הקהילה.
אלה האנשים שלי.
אנחנו נעזרים בידע הילידי המסורתי שלנו
כדי להתאים את עצמנו טוב יותר לצורכי ההישרדות שלנו.
הידע שלנו לא מיועד לקהילות שלנו בלבד.
אנחנו משתפים אותו עם כל מי שחי איתנו.
אנשים ילידים בעולם כולו
שומרים על 80 אחוז ממגוון צורות החיים.
את זה המדענים אומרים.
הילידים באמזונס,
שם נמצאת המערכת האקולוגית המגוונת ביותר, יותר מאשר בפארק לאומי.
הילידים באיי האוקינוס השקט,
הסבתא והסבא
יודעים איפה אפשר למצוא מזון לאחר שההוריקן פגע בהם.
הידע של האנשים שלנו
עוזר לנו לשרוד ועוזר גם לאחרים להתגבר
על השפעות שינויי האקלים.
העולם מפסיד.
כבר איבדנו 60 אחוז מהמינים,
והמספר גדל מדי יום.
יום אחד הבאתי מדען אל הקהילה שלי.
אמרתי, אתה מספק מידע טוב על מזג האוויר בטלויזיה וברדיו,
אבל אולי תבוא אל האנשים שלי?
ואז הם באים,
יושבים מסביב,
ופתאום, הרי אנחנו נוודים, אנחנו מתחילים לארוז,
והם שואלים, "אנחנו עוברים מקום?"
ואני, "לא, אנחנו לא עוברים. עומד לרדת גשם."
והם, "אבל אין עננים. איך אתם יודעים שעומד לרדת גשם?"
ואנחנו, "כן, הגשם עומד לרדת." אנחנו אורזים את הציוד שלנו.
פתאום, מתחיל גשם כבד,
ואנחנו רואים את המדענים מתרוצצים, מסתתרים מתחת לעצים
ומגנים על הציוד שלהם.
אנחנו כבר ארזנו את שלנו.
(צחוק)
אחרי הגשם, מתחיל הדיון הרציני.
הם אומרים, "איך ידעתם שעומד לרדת גשם?"
אנחנו עונים, "האישה הזקנה התבוננה בחרקים שהכניסו את ביציהם לתוך הבתים שלהם,
"ואמנם החרקים לא מדברים ולא צופים בטלויזיה
"אבל הם יודעים איך לצפות ולגונן על הצאצאים שלהם,
"ועל המזון שלהם.
"ועבורנו זה הסימן שעומד לרדת גשם
"תוך כמה שעות לכל היותר."
ואז הם אומרים,
"אכן יש לנו ידע,
"אבל אנחנו לא משלבים בין ידע סביבתי לידע על מזג האויר."
כך התחלתי לעבוד
יחד עם מטאורולוגים והקהילות שלנו
במטרה לספק מידע טוב יותר שיאפשר לאנשים להסתגל לשינויי האקלים.
אני חושבת שאם נאחד את כל מקורות הידע שיש לנו --
מדע, טכנולוגיה,
ידע מסורתי --
נוכל לתת את המיטב להגנת אנשינו,
לשמירה על כדור הארץ,
לשיקום המערכת האקולוגית שאנחנו מאבדים.
עשיתי זאת גם בדרך נוספת.
השתמשתי בכלי שאני מאד אוהבת.
הוא נקרא "מיפוי השתתפותי תלת-מימדי".
השתתפותי -- כי הוא בהשתתפות נשים, גברים,
צעירים, זקנים,
כל הדורות.
ואז משתמשים בידע מדעי,
הקהילה מתאספת, והם מרכיבים מעין מפה,
הם לומדים את כל הידע שלנו,
איפה נמצא היער המקודש שלנו, איפה מקור המים שלנו,
היכן הפרוזדור שלנו,
לאן אנחנו נודדים בכל עונה.
והכלים האלה מדהימים, כי הם יוצרים תפקידים לנשים,
כי בקהילות שלנו
נשים וגברים לא יושבים יחד.
הגברים תמיד מדברים, והנשים רק יושבות שם,
אבל מאחור.
הן לא נמצאות שם כדי לקבל החלטות.
אז לאחר שהגברים מבינים את כל הידע,
אנחנו אומרים, נקרא לנשים, "בואו לראות."
הן אומרות, "כן, בטח,"
כי הן כבר עשו הכל מראש.
(צחוק)
כשהנשים מגיעות,
ומביטות במפה, הן אומרות, "הממ, לא."
(צחוק)
"זה לא נכון.
"כאן אני מוצאת צמחי מרפא. פה יש מזון.
"כאן אני מוצאת..."
אז שינינו את המידע במפה,
וקראנו לגברים.
ואז הם חושבים על מה שהנשים אומרות.
וכולם מהנהנים.
"הן צודקות. הן צודקות.
"הן צודקות."
אנחנו יוצרים תפקידים לנשים
בכך שנותנים להן ביטוי
במיפוי ההשתתפותי התלת-מימדי,
והנשים מביאות את הידע המפורט
שיכול לעזור לקהילה להסתגל.
ולגברים יש את הידע הכללי יותר.
וכשאנחנו מאחדים את כל זה,
המפה עוזרת להם לדון
ולהקל על העימות בין הקהילות
לקבל גישה למשאבים,
לשתף את המשאבים טוב יותר,
לשקם אותם,
ולנהל אותם לטווח הארוך.
הידע שלנו שימושי מאד.
הידע של אנשים ילידים
הוא חיוני מאד לכדור הארץ.
הוא חיוני לכל האנשים.
הידע המדעי התחיל לפני 200 שנה,
הטכנולוגיה לפני 100 שנה,
אבל הידע של הילידים הוא בן אלפי שנים.
אז מדוע איננו יכולים להביא את כולם יחד,
לשלב את שלוש מערכות הידע האלו
ולשפר את החוסן
של קהילות המושפעות משינויי האקלים?
ומדובר לא רק על המדינות המתפתחות.
אלא גם על המדינות המפותחות.
ראינו את ההוריקן, ואת כל השטפונות.
ראינו את השריפות, אפילו פה בקליפורניה.
אנחנו זקוקים לכל הידע הזה כדי להתאחד.
אנחנו צריכים שהאדם יהיה במרכז.
ומקבלי ההחלטות צריכים להשתנות,
מדענים יאמרו להם,
ואנחנו נאמר להם,
ובאמת יש לנו את הידע הזה.
יש לנו עשר שנים לעשות שינוי.
עשר שנים הן שום דבר,
אז חייבים לפעול ביחד
וצריך לפעול מיד.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)