[Ethereal music.]
Priča o našim zajednicama, ljudi, i nacija
počinje dugo, dugo pre mnogo vremena.
[Muzika]
Više od 60.000 godina, Zapravo.
[Muzika]
Ovo je bilo kada je naša kultura i naš zakon
Prvi put je počeo da napreduje.
[Muzika]
Znali smo ko smo, i gdje smo pripadali.
Brinuli smo jedni o drugima,
našu zemlju, i naše vode.
Jeli smo hranu koja ucinio nas zdravim.
Živio na selu,
i pridržavani zakona naših, i songlines.
Naše porodice, naša djeca, bili sretni,
jakim umovima i srcima, jer
bili su tamo gdje su pripadali.
[Muzika]
Ali, onda...
sve se promijenilo.
Kolonizacija je došla,
dovođenje ratova, bolesti, glad.
Nasilje.
And the destruction and violation
naših kulturnih zakona,
sveta mjesta,
Porodice i zajednicama.
Uskraćeno nam je znanje naše,
jezik, ceremonije, i identitet.
Baš te stvari koje nam govore
ko smo, i gdje pripadamo.
I naše veze
jedni s drugima i zemljom, rasla slaba.
A onda,
naša djeca oduzeti su nam.
Promijenili su imena,
i njihovi identiteti oduzeti.
Rečeno im je da su aboridžini bili loši.
Još gore,
rečeno im je
da su njihovi roditelji, i baka i djed,
Nisam ih želio.
Godinama se ovo događalo.
Ta djeca su postala poznata
Kao 'Ukradene generacije.'
Našoj djeci je uskraćena ljubav,
i iskusan fizički, emocionalni, i seksualno zlostavljanje.
Ovo je ostavilo veoma duboko, vrlo kompleksno,
i vrlo prave rane,
lično, društveno, duhovno, i kolektivno.
ostavljajući ožiljke koji su još uvijek se osjećam
U vremenu kada je naša priča počela,
bili smo u mogućnosti da roditelj na kulturni nacin
koji je vidio našu obitelj preživjeti i napreduj,
generacijama.
Naš narod je bio jak,
i naša kultura je tekla,
Ali, od traume kolonizacije
i ukradenih generacija,
nismo bili u mogućnosti da se izliječimo na isti način.
Nesvjesno smo prošli ovu traumu našoj djeci,
kroz dijeljenje naših tužnih priča,
i da svedoče i iskusiti našu bol.
Ovo je poznato kao Međugeneracijski trauma.
Danas vidimo simptome,
u prekinutim vezama,
iskljucene porodice,
nasilje, samoubistvo,
i zloupotrebu droge i alkohola.
Ali, ovo nije gdje se naša priča završava.
Još uvijek imamo jaki umovi i srca,
i još uvijek znamo
ko smo bili, i gdje pripadamo.
Stvaranjem sigurnog i snažnog zajednice zajedno,
podrška našim porodicama da se oslobodi bola,
vraćajući se našoj kulturi,
i izgradnju snage identiteta,
možemo zaustaviti ciklus traume,
i donijeti pozitivne međugeneracijne promjene,
tako da možemo nastaviti
da napreduj za sledeci 60.000 godina.
Postoje jednostavne stvari.
da svi možemo, da pomognemo da izliječimo našu traumu.
posjeta