Pat Mitchell: Prvič se vračaš na oder TEDWomen.
Sheryl Sandberg: Prvič sem nazaj. Lepo je pogledati
in videti toliko žensk.
To niso moje običajne izkušnje in tudi ne izkušnje koga drugega.
PM: Ko sva prvič govorili, da tema morda ne bodo družabni mediji,
kot sva predvidevali, ampak si ti imela v mislih
manjkajoče položaje v vodstvu, še posebej v tehnologiji in družabnih omrežjih.
Kako se je razvijala ta misel in kako je iz tega nastal tvoj TED govor?
Bilo me je zelo strah govoriti o ženskah
ker sem, tako kot večina, odrasla v poslovnem svetu.
Nikoli ne govoriš o tem, ker potem bo nekdo opazil, da si ženska, ne?
Opazili bi. Ali pa bi ljudje na drugem koncu mislili,
da prosiš za posebne ugodnosti ali se pritožuješ.
Ali da jih boš tožila. Zato sem - (Smeh)
Kajne? Šla sem skozi vso svojo kariero
in nikoli govorila o tem, kako je biti ženska, nikoli javno.
A opazila sem tudi, da to ne deluje.
Diplomirala sem pred 20 leti in si mislila,
vsi moji kolegi so moški in ženske, in vsi nad mano so moški,
ampak to se bo spremenilo,
ker se je tvoja generacija tako dobro borila za enakopravnost,
lahko sedaj to pograbimo. A nismo mogli.
Ker nas je bilo leto za letom vse manj in manj
in sedaj sem pogosto edina ženska v sobi.
Govorila sem z veliko ljudmi,
ali naj na TEDWomen govorim o ženskah in so rekli, o ne ne.
To bo konec kariere. Ne moreš biti resna poslovna direktorica
in govoriti o tem, da si ženska. Nikoli več te ne bodo resno jemali.
Ampak na srečo, bilo je nekaj ponosnih - kot ti, ki si mi rekla, naj govorim,
in vprašala sem se, kar bi Mark Zuckerberg lahko -
moj šef in ustanovitelj Facebook-a -
vprašal vsakega od nas: "Kaj bi storila, če me ne bi bilo strah?"
In odgovor je, da bi šla na TED oder
in govorila o ženskah in vodenju. In sem in sem preživela. (Aplavz)
PM: In ne samo preživela. Mislim na trenutek,
ko sva skupaj stali v zaodrju in si se obrnila
in mi povedala zgodbo.
Rekla sem - v zadnji minuti - veš, to bi morala deliti.
SS: O, ja. PM: Kaj je bila ta zgodba?
SS: Je pomemben del potovanja. TEDWomen -
prvi je bil v D.C. - živim tukaj, zato sem šla na letalo dan prej
in moja hči, stara tri leta, se je oklepala moje noge: "Mami, nočem da greš."
Pat je moja prijateljica in nepovezano z mojim govorom,
ki je bil poln dejstev in številk in ni imel nič osebnega,
sem ji povedala, rekla sem, težek dan je za mano.
Včeraj se me je hči oklepala in ni hotela, da grem.
Rekla si, to zgodbo moraš povedati.
Rekla sem, na TED odru? Se hecaš?
Tam naj priznam, da se je hči oklepala moje noge?
Rekla si ja, če hočeš govoriti o tem, kako spraviti več žensk na vodilne položaje,
moraš biti odkrita glede tega, kako težko je.
In sem. Mislim, da je to res pomemben del potovanja.
Isto se je zgodilo pri pisanju knjige. Napisala sem prvo poglavje,
zdelo se mi je prekrasno. Polno podatkov in številk,
tri strani o matrilinearnih Masajih in njihovih socioloških vzorcih.
Moj mož je to prebral in rekel: "To je, kot bi pil ribje olje.
Nihče - se opravičujem ribjemu olju - nihče, res nihče ne bo bral te knjige."
In spoznala sem, da moram biti bolj odkrita in odprta
in deliti svoje zgodbe. Zgodbe o tem, kako še vedno nisem dovolj samozavestna
v mnogih situacijah. Moj prvi in propadli zakon. Jokanje na delu.
Občutek, da ne spadam tja, občutek krivde do današnjega dne.
Del mojega potovanja, začetega na tem odru, do "Nagniti se naprej", do fundacije,
vse je v odprtosti in odkritosti glede teh izzivov,
da so lahko druge ženske bolj odprte in poštene,
in vsi skupaj lahko delamo za pravo enakost.
PM: Mislim, da je eden najbolj pretresljivih delov knjige
in je po mojem mnenju zadel v živo in zato tako odmeva po svetu,
ker si ti tako osebna v tej knjigi in pojasniš, da
čeprav si opazila nekaj stvari, za katere morajo ženske vedeti,
da si imela ti pred seboj iste izzive kot mnogi izmed nas,
ko si se srečala s preprekami in ovirami in ljudmi, ki ne verjamejo v iste stvari.
Povej nam o tem procesu: odločitev, da bo zasebni del postal javen
in da se boš postavila v položaj strokovnjakinje o tem,
kako se spopasti s temi izzivi.
SS: Po TED govoru se je zgodilo -
veš, nisem nameravala napisati knjige, nisem avtorica ali pisateljica,
bil je zelo gledan in res je imel vpliv na življenja ljudi.
Dobila sem krasno - eno izmed prvih pisem je bilo od ženske,
ki je rekla, da so ji ponudili napredovanje, a ga je zavrnila.
Ko je to povedala najboljši prijateljici, je ta dejala:
"Res moraš videti ta TED govor."
Ogledala si je ta TED govor, naslednji dan sprejela napredovanje,
šla domov in možu predala spisek za v trgovino.
Rekla je, to zmorem.
in kar mi je bilo res pomembno - ne samo ženske v podjetništvu,
čeprav sem od njih veliko slišala in je imelo nanje velik vpliv,
so bili tu tudi ljudje z različnimi okoliščinami.
Zdravnik, ki sem ga spoznala, ki je delal v bolnišnici Johna Hopkinsa,
mi je rekel, da dokler ni videl mojega govora, ni opazil,
da čeprav je bila polovica študentov žensk,
med spraševanjem niso govorile toliko kot moški.
Začel je opazovati, ko so dvigovali roke, so jih dvignili moški.
Začel je spodbujati ženske, naj dvigujejo roke,
in to še zmeraj ni delovalo.
Zato je rekel vsem, nič več dviganja rok, klical vas bom.
Tako je lahko klical moške in ženske enako. In dokazal si je,
da so ženske vedele prav tako dobro ali boljše,
in lahko jim je to povedal.
In še neka ženska, gospodinja, živela je v težavni soseski,
s slabo šolo, rekla je, da ji je TED govor - nikoli ni imela službe v poslovnem svetu,
a govor jo je navdihnil, da je šla v šolo in otroku izborila boljšo učiteljico.
Najbrž je bil to del tega, da sem našla svoj glas.
Spoznala sem, da lahko skozi to najdejo svoj glas tudi druge ženske in moški,
zato sem šla od govora h knjigi.
PM: V knjigi, ne samo da si našla svoj glas, ki je jasen in močan,
ampak tudi deliš, kar si se naučila -
izkušnje drugih ljudi v lekcijah.
In premišljujem o tem -
postala si neke vrste strokovnjakinja, kako se nagniti naprej.
Kako si to čutila in kakšno je postalo tvoje življenje?
Da si ne samo izdala knjigo, imela najbolj gledan govor,
ampak začela gibanje, kjer so ljudje svoja dejanja na delu opisovali kot
"Nagnil se bom naprej."
SS: Sem hvaležna, sem počaščena, sem vesela in to je začetek.
Ne vem, če sem strokovnjak ali če je kdorkoli. Sem pa veliko raziskovala.
Prebrala sem vsako študijo, se zatopila v gradivo
in nauk je jasen. Ker vemo, da
stereotipi preprečujejo ženskam prevzem vodilnih položajev po vsem svetu.
Osupljivo je. Zaradi "Nagniti se" sem po vsem svetu
govorila o tem - kulture so si tako različne.
Celo v naši državi, na Japonskem, v Koreji, na Kitajskem, v Aziji, Evropi,
zelo so si različne. Razen pri eni stvari: spolu.
Vsepovsod po svetu, ne glede na kulturo,
menimo, da morajo biti moški močni, odločni, agresivni, glasni,
in da naj ženske govorijo, ko jih ogovorimo, naj pomagajo drugim.
Sedaj imamo po vsem svetu,
ženske, ki jim pravijo "ukazovalne". Beseda ukazovalna,
za deklice, obstaja v vsakem jeziku.
Ta beseda se večinoma ne uporablja za fantke,
ker če majhen fant vodi, za to ni negativne besede,
pričakovano je. Če pa vodi deklica, je ukazovalna.
Vem, da tu ni veliko moških, a potrpite.
Če ste moški, morate predstavljati svoj spol.
Prosim dvignite roke, če so vam na delu kdaj rekli, da ste preveč agresivni.
(Smeh) Vedno jih je nekaj, okrog 5%. Sedaj pa se pripravite.
Ženske, dvignite roke, če so vam na delu kdaj rekli, da ste preveč agresivne.
(Smeh) To so rekli v občinstvih po vsem svetu
in to podpirajo podatki.
Ali menimo, da so ženske agresivnejše od moških? Seveda ne.
Samo drugače jih ocenjujemo
in veliko lastnosti, potrebnih pri delu, da dobiš rezultate, da vodiš,
je takih, za katere pri moškem mislimo, on je vodja,
ženska pa je ukazovalna.
Dobra novica je, da lahko to spremenimo, če to priznamo.
Eden izmed najlepših trenutkov na tem potovanju
je bil po izidu knjige, na odru z Johnom Chambersom, izvršnim direktorjem Cisca.
Prebral je knjigo. Bil na odru z mano, me povabil pred vso ekipo menedžerjev,
moških in žensk in rekel: "Mislil sem, da smo dobri v tem.
Prebral sem to knjigo in spoznali smo - moje podjetje -
vse naše ženske smo oklicali za agresivne.
Stojim na tem odru in žal mi je.
In hočem, da veste, da tega ne bomo več storili."
PM: Lahko to pošljemo veliko drugim ljudem, ki jih poznamo? (Aplavz)
SS:John to počne, ker verjame, da je dobro za podjetje,
in to priznanje pristranskosti lahko to spremeni.
Tako da naslednjič, ko vidite, da nekdo punčki reče, da je ukazovalna,
pojdite do njega z velikim nasmeškom in recite:
"Ta punčka ni ukazovalna. Ima veščine izvršnega direktorja."
PM: Vem, da to praviš svoji hčeri. SS: Absolutno.
PM: Se v knjigi osredotočaš na - razlog za pisanje, si rekla
je bil, da bi ustvarili dialog o tem?
Dajmo to ven, soočimo se z dejstvom, da ženske -
v času, ko imamo več odprtih vrat, več priložnosti -
še zmeraj ne dobivamo vodilnih mest.
V mesecih, ki so prišli po knjigi,
kjer se "Nagniti naprej" osredotoča na to, in pravi:
tu je nekaj izzivov, ki ostajajo, in veliko jih je v nas samih,
moramo pogledati vase. Kaj se je spremenilo?
Vidite spremembe?
SS: No, zagotovo je več dialoga, kar je krasno.
Ampak kar mi je najbolj pomembno, mislim da je vsem, je akcija.
Povsod, kamor grem, mi izvršni direktorji rečejo,
veliko denarja me staneš,
ker hočejo biti vse ženske plačane toliko kot moški.
In rečem jim, sploh mi ni žal. (Smeh)
Sploh ne. Mislim, ženske bi morali plačevati enako.
Vsepovsod mi ženske pravijo, da prosijo za povišico.
Vsepovsod mi pravijo, da imajo boljša razmerja,
prosijo za več pomoči doma, prosijo za napredovanja v službi
in najpomembnejše, da v to verjamejo same. Celo najmanjše stvari.
Eden izmed guvernerjev mi je povedal, da ni vedel, da več žensk
dejansko sedi na strani v sobi.
Vzpostavil je novo pravilo, da morajo ženske v njegovem osebju sedeti za mizo.
Fundacija, začeta ob knjigi "Nagniti se naprej",
pomaga ženskam ali moškim začeti krožke - majhne skupine,
lahko po 10 ali kolikor hočete, ki se srečujejo enkrat na mesec.
Upala sem, da bi do zdaj imeli 500 skupin. To bi bilo super.
Saj veste, 500 krat približno 10.
Sedaj je po svetu več kot 12 000 skupin, v 50 državah po vsem svetu.
PM: To je čudovito.
SS: in to so ljudje, ki se srečujejo vsak mesec,
spoznala sem eno izmed njih, v Pekingu.
Skupina žensk, starih 29 in 30 let, je začela prvo skupino Nagniti se v Pekingu,
mnoge so odrasle v revščini na kitajskem podeželju.
Stare so 29 let in družba jim pravi, da so "ostanki",
ker še niso poročene.
Ta postopek druženja enkrat na mesec na sestanku
jim pomaga določiti, kdo so.
Kakšno kariero želijo. Kakšnega partnerja, če sploh.
Pogledala sem jih, predstavili smo se,
povedale so svoja imena in kraje
in rekla sem, sem Sheryl Sandberg in to so moje sanje.
In nekako sem planila v jok.
Priznam, to počnem. O tem sem že govorila.
Ampak dejstvo, da ženska tako daleč stran, odrasla na vasi,
ki so ji naročili, naj se poroči z nekom, ki ga ne mara,
se lahko sedaj enkrat na mesec sreča s skupino in temu nasprotuje
in si oblikuje življenje na svoj način.
Na take spremembe moramo upati.
PM: Te je presenetila globalna narava tega sporočila?
Ker, ko je knjiga izšla, je veliko ljudi mislilo,
no, to je res pomembna knjiga za mlade ženske na poti navzgor.
Prebrati jo morajo, pričakovati ovire in jih prepoznati,
jih dati ven, imeti dialog o tem,
ampak v resnici je za ženske, ki to so. Ki to počnejo. Gredo v poslovni svet.
A knjiga se vseeno bere, kot si rekla, v ruralnih državah, v državah v razvoju.
Kaj od tega te je presenetilo in ti morda dalo novo perspektivo?
SS: Knjiga govori o samozavesti in enakosti.
Povsod po svetu ženske potrebujejo več samozavesti,
ker nam svet pravi, da nismo enake moškim.
Povsod po svetu živimo v svetu, kjer moški dobijo "in"
in ženske dobijo "ali".
Nikoli še nisem srečala moškega, ki bi ga vprašali, kako zmore vse. (Smeh)
In spet se obračam k moškim v občinstvu:
Prosim dvignite roke, če so vas kdaj vprašali, kako zmorete vse.
(Smeh)
Samo moški.
Ženske, ženske. Dvignite roke, če vas kdaj vprašali, kako vse to zmorete?
Predvidevamo, da moški zmorejo vse oz. imajo službo in otroke.
Predvidevamo, da ženske ne zmoremo, in to je trapasto,
ker večina žensk po vsem svetu, tudi v ZDA,
dela in ima otroke.
Mislim, da se ne zavedamo, kako razširjeno je to sporočilo.
Oblikoval se je krožek za rešene spolne delavke v Miamiju.
Uporabljajo "nagniti se naprej", da lažje naredijo prehod
nazaj k poštenemu življenju, jih resnično rešijo zvodnikov.
Obstajajo skupine "obleci se za uspeh" v Teksasu, ki uporabljajo knjigo
za ženske, ki nikoli niso študirale.
Skupine obstajajo vse do Etiopije.
Prav ta sporočila o enakosti - kako ženske ne morejo imeti, kar imajo moški -
kako predvidevamo, da sta vodenje in glas za moške,
vplivajo na vse nas in mislim, da so zelo univerzalna.
To je del tega, kar počne TEDWomen.
Vse nas združuje v cilju, v katerega moramo verjeti,
ki pomeni več žensk, več glasu, več enakosti.
PM: Če bi te povabili, da pripraviš še en TEDWomen govor,
kaj bi rekla, je rezultat te izkušnje zate osebno
in kaj si se naučila o ženskah in o moških
na tem potovanju?
SS: Mislim, da bi rekla - poskusila sem to reči odločno,
a mislim, da bi lahko še bolj odločno,
reči hočem, da status quo ni dovolj.
Ni dovolj dobro, da se ne spreminja dovolj hitro.
Od mojega TED govora in izida knjige so izšli statistični podatki za še eno leto.
Veste, kaj smo odkrili?
Nobenega premika v razliki med plačami za ženske v ZDA.
77 centov proti enemu dolarju.
Za temnopolte ženske 64 centov.
Če si Latinoameričanka, 54 centov.
Veste, kdaj so se te številke nazadnje dvignile?
2002.
Stagniramo, stagniramo na toliko načinov.
In mislim, da nismo odkriti glede tega,
iz mnogo razlogov. Težko je govoriti o spolu.
Obračamo se stran od besede "feminist/ka", ki bi jo res morali sprejeti.
Znebiti se moramo besede ukazovalna in nazaj prinesti -
(Aplavz)
Glasneje bi rekla, znebiti se moramo besede "ukazovalna"
in pripeljati nazaj "feministka", ker to potrebujemo.
(Aplavz)
PM: In vsi se moramo več nagibati naprej.
SS: Veliko nagibanja naprej.
PM: Hvala ti, Sheryl.
Hvala, da si se nagnila naprej in rekla ja.
SS: Hvala.
(Aplavz)