35 évvel ezelőtt
egy buddhista templomban születtem itt, Kiotóban.
Itt is nőttem fel,
de felső tagozatos és középiskolás koromban katolikus iskolába jártam.
(Nevetés)
Buddhista szerzetes gyermeke voltam,
ezért elég szokatlan volt,
hogy katolikus nevelést kaptam.
Mégis, mind a családom, mind a rokonaim és a barátaim
támogattak ebben.
Egyetemista koromban Írországba is eljutottam.
Ahogy önök is tudják,
Írország hívő katolikus ország.
Egy vidéki vendégházban szálltam meg,
és a szállásadó hölgynek épp a gyerekkoromról meséltem.
A hölgy hirtelen elsápadt, és így szólt:
"Önöknél ez lehetséges?
Ha itt próbálna meg ilyesmit, Írországban,
nem lenne bocsánat, az biztos!"
Így reagált erre.
Akkor még nagyon fiatal voltam,
így sajnos nem tudtam megvédeni az álláspontom.
A japánok vallással kapcsolatos nézetei nagyon különlegesek.
Például a legtöbb japán megünnepli a karácsonyt, Krisztus születését,
szilveszterkor a buddhista templomban meghallgatja a 108 harangütést,
az újévet pedig a sintó templomban köszönti.
A más országokban élők azt mondhatják erre:
"Milyen elvtelenek ezek a japánok!"
Mi viszont Japánban
ezt a fajta vallásfelfogást teljesen természetesnek tartjuk.
A vallások közötti különbségeket leginkább ahhoz tudnám hasonlítani,
ahogy az ételek közti különbségekre gondolunk.
Gondoljunk csak rögtön a japán és a nyugati konyha közti különbségre.
Ha egy többfogásos nyugati vacsorát eszünk,
abban mindig van egy ún. főétel,
egy kiemelt fogás.
A japán konyhában viszont nincs ilyesmi.
Ha például kaiszekit, hagyományos japán vacsorát rendelünk,
az előételtől az étkezést záró tál rizsig nincs semmi olyasmi,
amire főfogásként gondolnánk.
Úgy, ahogy az ételek esetében,
a japánok a vallásokból sem emelnek ki bizonyos nézeteket.
Ehelyett inkább azokat az erkölcsi értékeket hangsúlyozzák,
amelyek minden vallásban azonosak.
A japán vallásfelfogás szerint
nem az a lényeg, hogy higgyünk valamiben,
hanem az, hogy tiszteljünk valamit, főleg, tiszteljünk másokat.
Mi, japánok így gondolkodunk a vallásokról.
Ezért van az,
hogy Japánban szívesen látjuk a különböző vallások híveit.
Kölcsönösen tiszteljük egymást.
Bár a mi templomunk a buddhista Mjósin-dzsi komplexum területén található,
előfordul, hogy sintó istenekhez is
mondunk imákat.
Az is gyakran előfordul, hogy buddhista templomok területén sintó templom is van.
A japán buddhizmus tehát egészen különleges.
Vannak ugyan kivételek, de Japánban a buddhista szerzetesek megnősülhetnek;
és bár lelki gyakorlatok idején nem eszünk sem húst, sem halat –
ilyenkor csak vegetáriánus ételeket fogyasztunk –,
ha az elvonulásnak vége, nincs semmilyen szigorú étkezési szabály.
A japánok nem szeretnek pocsékolni,
tehát az ilyesmit próbáljuk elkerülni.
Ha a buddhizmus hazájából, Indiából érkező szemével nézzük a japán buddhizmust,
talán azt is mondhatnánk,
hogy ez nem is igazi buddhizmus.
A vallás központjának számító Indiában és Dél-Ázsiában
a théraváda buddhizmus az uralkodó, melyben az erkölcsi előírások betartása,
a szent iratok tanulmányozása
és a meditáció az elsődleges.
Itt, Japánban azonban
a buddhisták más dolgokra is hangsúlyt fektetnek:
például megemlékezünk őseinkről,
és a hétköznapokban is gyakoroljuk az egymás iránti tiszteletet.
Ha tehát a buddhizmusnak azt a formáját,
ami nálunk az elmúlt 1500 évben kialakult,
nem nevezhetjük buddhizmusnak, akkor minek nevezzük?
Úgy gondolom, nincs más lehetőség,
mint hogy úgy nevezzük: japán buddhizmus.
A japán buddhizmusra hatással volt
a kínai hagyomány és Japán ősi vallása, a sintó,
melyeket aztán japán igények szerint
tovább finomítottak.
Lehet, hogy a buddhista gyakorlat eltér attól, amit Buddha eredetileg tanított,
de akár Indiában, akár Délkelet-Ázsiában,
akár itt, Japánban,
az alapot mindenhol
Buddha csodálatos filozófiája és tanai adják.
Úgy gondolom, hogy a japán és az indiai buddhizmus közti különbség is olyan,
mintha összehasonlítanánk a japán curryt az indiaival.
(Nevetés)
Indiában mindenki
a rendkívül fűszeres, borzasztóan erős curryt szereti.
A curry is Indiából származik,
ezért aztán, ha korábbi indiai vendégünk
megkóstolná azt a szolid, inkább édeskés curryt,
amit a legtöbb japán annyira szeret,
valószínűleg azt mondaná:
"Ez nem curry, vagy igen?"
Minek nevezzük hát
ezt az általunk annyira megszokott curryt?
Úgy gondolom, itt sincs más lehetőség,
mint hogy úgy nevezzük: japán curry.
Bár az elkészítés módja és a hozzávalók nem azonosak,
akár húst, halat vagy zöldségeket teszünk a curryszószba,
akár rizzsel vagy kenyérrel fogyasztjuk,
a curry Indiában és Japánban is curry.
Egyetemista koromban mezőgazdaságtant tanultam,
és ott, a Mezőgazdasági Karon végeztem a curryvel kapcsolatban egy kísérletet.
Ezt szeretném most önöknek elmesélni.
Először is előkészítettünk két szobát.
Az első szobában olyan körülményeket állítottunk elő, mint a japán nyár:
nagyon meleg volt, a páratartalom pedig rendkívül magas.
Volt tehát egy meleg, párás szoba.
A másik szobában az indiai nyárhoz voltak hasonlók a körülmények:
ott is borzasztó meleg volt, de nem volt különösebben párás.
Ez tehát egy száraz helyiség volt.
Ezekbe a helyiségekbe küldtünk be aztán 30 különböző nemzetiségű hallgatót,
és megkértük őket,
hogy mindkét szobában
egyenek indiai majd japán curryt, és hasonlítsák össze őket.
Megkértük, hogy döntsék el, melyik a finomabb.
A japán szobában
30 hallgatóból több mint 20 nyilatkozott úgy,
hogy a japán curry finomabb volt.
Másnap viszont, mikor ugyanaz a 30 ember
az indiai szobában evett curryt,
30-ból több mint 20
az indiai curryt találta finomabbnak.
Vagyis amikor a japán szobában ettek, a japán curryt választották,
az indiai szobában viszont az indiait.
Ez lett tehát a kísérlet eredménye.
Az tehát, hogy mit gondolunk egy ételről,
nagy mértékben befolyásolja, hogy hol vagyunk és milyen a klíma.
A vallással természetesen ugyanez a helyzet.
A különbségeket befolyásolja az éghajlat, a földrajzi elhelyezkedés,
valamint a történelem, a kultúra, a hagyományok
és számos hasonló tényező.
Őszintén hiszek abban, hogy nagyszerű lenne,
ha mi, japánok ezt a számunkra oly ismerős, elfogadó vallásszemléletet
a világ minden polgárával
meg tudnánk osztani.
Néhány évvel ezelőtt
Amagaszakiban, Hjógo prefektúrában
egy nagyszerű, úttörő jellegű
rádióműsor indult.
A műsor címe: "Nyolc óra! Gyertek, buddhák, istenek!"
(Nevetés)
A korábbi változat az volt: "Sintó és buddhista istenek gyűlése nyolckor".
Az sem volt rossz.
Hadd meséljem el, miről is szól a műsor.
Minden héten szerdán 8:00-tól 8:30-ig
a hallgatók különböző problémáikat mondják el telefonon.
A stúdióban pedig ül egy sintó pap, egy buddhista szerzetes
és egy keresztény lelkész – ők hárman próbálják megtalálni a megoldást.
Hát, ilyen műsor ez.
(Taps)
Köszönöm.
Igazi úttörő kezdeményezés.
Bizonyos vallások papjai egy-egy témát
bizonyos módon közelítenek meg.
De itt három teljesen különböző vallás képviselője gyűlt össze,
hogy közösen találjanak megoldást egy problémára.
Erre még nem volt példa, és ezért különleges ez a műsor.
A hallgatóknak jó,
hogy nem egy ismert választ kapnak.
Ugyanarra a problémára számtalan különböző válasz lehetséges,
és ez nagyon megnyugtató.
És egy másik dolog:
idén februárban kezdeményezésemre
egy másik nagyszerű, úttörő jellegű rendezvényt szerveztünk itt, Kiotóban.
Erről van szó.
"Hosszútávú vallásbéke váltófutás." (Nevetés)
Ezt a futást, amit mi ekidennek hívunk, Japánban mindenki nagyon jól ismeri.
Az igazság az, hogy ez a sportág
száz évvel ezelőtt itt, Kiotóban született.
Itt, Kiotóban, amit az egész világon szent városként ismernek,
és ahonnan ez a sportverseny is útnak indult,
a világ minden tájáról érkező vallási vezetők gyűlnek össze,
hogy részt vegyenek ezen a versenyen,
amelyet kimondottan nekik rendezünk.
Ez persze nem azt jelenti, hogy a vallások egymás ellen vetélkednek.
Egy csapatban az első futó lehet például egy sintó pap,
a második egy buddhista szerzetes,
a harmadik egy keresztény pap,
a negyedik pedig egy muszlim imám.
A verseny megrendezésének alapötlete tehát az volt, hogy a csapatokban
különböző vallások képviselői adják át egymásnak a stafétabotot.
Manapság sokszor mondják, milyen fontos a vallások közti párbeszéd,
és van is erre törekvés,
de a tárgyalóasztalnál nem könnyű ezt elérni.
Egy ilyen versenyben viszont
azonnal egyértelmű minden.
Az, hogy egyszerű állampolgárokkal futunk együtt,
azonnal megteremti az összetartozás érzését, és közvetíti ezt az üzenetet.
És mivel itt semmi mást nem kell csinálni, csak futni,
ebben a fiatal papok is egyértelműen szívesebben vesznek aktívan részt.
De nem csak itt, Kiotóban,
hanem Európában,
Luxemburgban is rendeztek ilyen jellegű váltóversenyt,
és a vallásbékét hirdető mozgalom
a váltóversenyek segítségével ma már az egész világon elterjedt.
Zűrzavaros világunkban
a vallások képviselői maguk is mindent megtesznek,
hogy megvalósítsák a különböző vallások közötti megbékélést,
és ez véleményem szerint rendkívül fontos.
Ha ma lenne lehetőségem találkozni
az egyetemista koromban megismert
írországi szállásadónőmmel,
ha most találkozhatnánk,
már magabiztosabb lennék.
Igen, minden vallás
maradjon hű a maga tanításaihoz – ez nagyon fontos.
De vannak az életben sokkal fontosabb dolgok is.
Például, hogy akkor is tiszteljük egymást, és törekedjünk békességre,
ha más a vallásunk.
Japánban sokféle vallású ember él.
De abból, hogy más a vallásunk,
szinte soha nincsenek viták és feszültségek.
Ha nézik a tévében a híreket, láthatják, hogy a nagyvilágban gyakran előfordul,
hogy egy vallás hívei támadják vagy kiátkozzák a más vallásúakat –
gyakran látunk ilyesmit.
Szerintem ez hatalmas hiba.
A vallás lényege nem az, hogy vakon kövessünk egy elképzelést.
Sokan vagyunk a világon, és mindannyian arra vágyunk,
hogy békében, hálával telt szívvel élhessünk.
A vallások feladata pedig az, hogy ebben segítse az embereket.
A vallás lényege, életünkben betöltött szerepe tehát az,
hogy biztonságérzetet adjon.
Itt, Japánban
számos vallás van jelen,
de mindannyian tiszteljük egymást,
és békében élünk egymással.
A világ különböző tájain
számos kultúrával és hagyománnyal találkozhatunk.
Ezért úgy gondolom, nem csak egy út van,
ami elvezethet oda, ahol lelkünk békéjét megtaláljuk.
Számos lehetőségünk van erre.
Körülbelül két éve
II. János Pál pápa meghívására
ellátogathattam a Vatikánba,
idén áprilisban itt, Kiotóban
egy konferencián találkozhattam a Dalai Lámával.
A világ más pontjairól érkező vallási vezetők nagyra értékelik
a japánok vallásfelfogását.
Kiotó a világ egyik legjelentősebb vallási központja,
ezért úgy gondolom, fontos,
hogy a japánok nyitott vallásfelfogását
innen is hirdessük.
Őszintén hiszem, hogy ezzel
egy jobb világot teremthetünk mindannyiunk számára.
Nagyon köszönöm.
(Taps)