"לפעמים המזל הוא כמו סופת חול שממשיכה לשנות כיוון.
אתם משנים כיוון אבל סופת החול רודפת אחריכם.
אתם פונים שוב, אבל הסופה מתאימה את עצמה.
שוב ושוב אתם עושים זאת,
כמו סוג של ריקוד מאיים עם מוות ממש לפני השחר.
למה? בגלל שהסופה הזו היא לא משהו שנשב ממקום רחוק...
הסופה הזו היא אתם. משהו בתוככם."
הציטוט הזה, מהפרק הראשון בספרו של הארוקי מורקמי "קפקא על החוף,"
לוכד את הסערות של הגיבור בן העשרה.
נואש לברוח מהאב העריץ שלו
וקללת המשפחה שהוא מרגיש שתשוב שנית אליו,
הוא משנה את שמו לקפקא על שם הסופר האהוב עליו ובורח מהבית.
אבל זכרונות מאימו החסרה,
יחד עם חלומות שרודפים אותו בערותו,
הוכחו כקשים מדי לברוח מהם.
הספר פורסם ביפנית ב 2002 ותורגם לאנגלית שלוש שנים מאוחר יותר,
"קפקא על החוף" הוא תעלומה ספרותית אפית מלאה במסע בזמן,
הסטוריות חבויות, ועולמות תחתונים קסומים.
קוראים נהנים מגילוי איך הנופים המתעתעים,
הדמויות השטותיות והמקריות המצמררת מתחברים.
קפקא נמצא בכל פרק שני,
והפרקים האחרים מתמקדים באיש זקן בשם סטורו נקאטה.
אחרי התעוררות מתרדמת אליה נפל במלחמת העולם השניה,
נקאטה מאבד את היכולת לקרוא ולכתוב --
אבל זוכה ביכולת המסתורית לדבר עם חתולים.
כשהוא מתבקש לעקוב אחרי חיית מחמד אבודה,
הוא נזרק למסלול מסוכן שמתקדם במקביל לזה של קפקא.
במהרה הנבואות מתגשמות, פורטלים למימדים שונים נפתחים --
ודגים ועלוקות מתחילים ליפול מהשמים.
אבל מה קושר את שתי הדמויות האלו --
והאם זה כוח שאחד מהם יכול לשלוט בו?
ההתנגשות של עולמות שונים היא חוט שוזר בעבודה של הארוקו מורקמי.
הספר שלו והסיפורים הקצרים הרבה פעמים מחשלים חיבורים נפלאים
בין חוויות אישיות,
אפשרויות על טבעיות, והסטוריה יפנית.
הוא נולד בקיוטו ב 1949,
מורקאמי גדל במהלך השליטה האמריקאית אחרי מלחמת העולם השניה ביפן.
הצללים של המלחמה היו תלויים מעל חייו כמו מעל הסיפורים הדמיוניים שלו;
"קפקא על החוף" מתאר מתקפה ביולוגית,
רוחות צבאיות ומזימות חשוכות.
העבודה של מורקאמי מטשטשת תקופות הסטוריות
ונובעת ממספר רב של מסורות תרבויותיות.
אזכורים לתרבות המערבית ומנהגים יפניים מתנגשים אחד בשני,
מספרות ואופנה ועד לאוכל וסיפורי רוחות.
יש לו גם נטיה לאזכורים מוזיקלים, בעיקר ב"קפקא על החוף."
כשקפקא הבורח משוטט ברחובות של עיר זרה,
לד זפלין ופרינס מלווים אותו.
במהרה, הוא מוצא מחסה בספריה פרטית יחודית.
בעודו מבלה את ימיו בקריאת ספרים ישנים
וחושב על ציור מוזר ובעל הספריה המסתורי,
הוא גם מתחבר עם הספרן --
שמציג לו מוזיקה קלאסית כמו שוברט.
הרגישות המוזיקלית הופכת את העבודה של מורקאמי ליותר היפנוטית.
הוא הרבה פעמים מכופף את הקווים בין המציאות לעולם החלום,
ונחשב למאסטר של קסם שאורב ביומיומי.
זו תכונה עיקרית של ראליזם קסום.
בניגוד לפנטזיה,
קסם בסוג זה של כתיבה לעיתים רחוקות מציע דרך לברוח מבעיה.
במקום, הוא הופך לרק דבר נוסף שמסבך את החיים.
ב"קפקא על החוף,"
דמויות עומדות בפני אין ספור הסחות מעולמות אחרים,
מרוח מאוהבת לחליל שעשוי מרוחות חתולים.
האתגרים האלה לא מציעים תשובות קלות.
במקום, הם משאירים אותנו מוקסמים מהתושיה של הרוח האנושית
להתמודד עם הבלתי צפוי.
בעוד קפקא נראה הרבה פעמים תלוי במוזרות,
יש רכות ושלמות בלב המשימה שלו
שעוזרת לו להמשיך קדימה.
לאט לאט הוא מקבל את הבלבול הפנימי שלו.
ובסוף, החוויה שלו מהדהדת את של הקוראים:
ככל שמעמיקים יותר, מוצאים יותר.