Žinote, mano mėgstamiausia dalis būnant tėčiu
yra filmų žiūrėjimas.
Man patinka dalintis mėgstamais filmais su savo vaikais
ir, kai mano dukra buvo ketverių,
mes kartu žiūrėjome „Ozo šalies Burtininkas“.
Tai visiškai dominavo jos galvoje ištisus mėnesius.
Jos mėgstamiausias veikėjas, žinoma, buvo Glinda.
Tai davė jai puikią priežastį vilkėti spindinčią suknelę
ir nešiotis lazdelę.
Bet kai peržiūri šį filmą daug kartų,
imi suprasti, koks keistai neįprastas jis yra.
Šiandien mes gyvename ir auginame savo vaikus,
tokiame vaikų fantazijos įspūdingai pramoniniame ir sudėtingame pasaulyje.
Bet „Ozo šalies Burtininkas“ liko vienas.
Jam nepatiko tokia mada.
Prabėgus 40 metų, kai mada prisivijo su kitu
įdomiu filmu,
kuriame buvo metalinis vaikinas
ir kailiuotas vaikinas,
jie stengėsi išgelbėti merginą, persirengdamas priešų sargybos rūbais.
Žinote apie ką aš kalbu? (Juokas)
Taip.
Turime labai didelį skirtumą tarp šių dviejų filmų,
keletas didelių skirtumų tarp „Ozo šalies Burtininkas“
ir visų filmų, kuriuos žiūrime šiandien.
Pirma yra tai, kad „Ozo šalies Burtininke“ yra labai mažai smurto.
Beždžionės yra agresyvios, tiek pat kiek obelys.
Tačiau manau, kad jei „Ozo šalies Burtininkas“ būtų sukurtas šiandien,
burtininkas sakytų: „Dorotėja, tu esi Ozo išgelbėtoja,
kurią išpranašavo.
Pasinaudok savo magiškomis šlepetėmis ir nugalėk
kompiuterių sukurtą raganų armiją.“
Bet juk ne taip turi nutikti.
Kitas dalykas, kodėl „Ozo šalies Burtininkas“
man yra toks unikalus, tai kad visi herojai
ir išminčiai ir net piktadariai
yra moterys.
Pradėjau tai pastebėti,
kai parodžiau „Žvaigždžių Karus“ savo dukrai,
tai buvo po keleto metų ir situacija buvo kitokia.
Tuo metu taip pat turėjau sūnų.
Jam buvo tik treji tuo metu.
Jis buvo nekviečiamas prie ekrano. Jis buvo per jaunas tam.
Bet jis buvo antras vaikas
ir priežiūros lygis staiga krito. (Juokas)
Taigi jis užklydo pas mums
ir tai, ką jis pamatė jam taip įstrigo,
kaip mama antis daro savo vaikams,
ir manau, jis nesuprato kas dedasi,
bet jis tai suimė į save.
Ir man smalsu, ką jis taip įsisavino.
Ar jis kreipia dėmesį į narsą, kurią rodo filme,
atkaklumą ar ištikimybę?
Ar jam svarbiau tai, kad Luke'as
prisijungia prie armijos, kad nuverstų valdžią?
Ar jam svarbus faktas, kad
šioje visatoje yra tik vyrai,
išskyrus tetą Beru'ą ir, žinoma, princesė,
kuri graži, bet iš esmės ji viso filmo metu laukia ,
kad galėtų apdovanoti herojų medaliu ir mirktelėjimu,
taip padėkodama jam už visatos išgelbėjimą, kurią jis išgelbėjo
magijos dėka su kuria jis ir gimė?
Palyginus tai su 1939 „Ozo šalies Burtininku.“
Kaip Dorotėja nugali filme?
Tapdama draugais su visais
ir būdama lydere.
Tai pasaulis, kuriame norėčiau auginti savo vaikus --
Ozas, tiesa? -- ne pasaulyje, kuriame vyrai kaunasi,
kur šias laikais kaip ir esame priversti būti.
Kodėl yra tiek daug Jėgos -- iš didžiosios J, Jėgos --
filmuose, kuriuos rodome savo vaikams,
ir taip mažai geltonomis plytomis grįsto kelio?
Yra labai daug prirašyta apie šį poveikį,
poveikį kuris priverčia berniuką smurtauti prieš mergaitę,
ir mums reiktų perskaityti visa tai. Tai labai naudinga.
Aš daug neskaitęs apie tai, kiek tai veikia berniukus.
Žinau iš savo patirties, kad
princesė Leia'a nesuteikė tinkamo konteksto,
kurį galėčiau panaudoti suaugusiujų taip vadinamame
„bendro išsilavinimo“ pasaulyje. (Juokas)
Manau, kad buvo pirmojo bučinio momentas,
kai pagalvojau, kad pradės rodyti titrus,
nes junk baigėsi filmas, taip?
Aš užbaigiau savo misiją, gavau merginą.
Kodėl jūs dar čia stovite?
Nežinau, ką turiu daryti.
Filmai yra labai susikoncentravę ties piktadario nugalėjimu
ir apdovanojimo gavimu, ir nelabai lieka vietos
santykiams ir pačioms kelionėms.
Atrodo, kad jei tu esi berniukas,
tu esi kvailokas gyvūnas,
ir jei tu esi mergaitė, turi pasiimti savo kovotojos kostiumą.
Yra daug išimčių,
ir aš ginsiu Disnėjaus princeses priešais visus jus.
Nes jie siunčia žinutę berniukams,
kad berniukai nėra tikslinė auditorija.
Jie daro neįtikėtiną darbą, mokydami mergaites,
kaip apsiginti nuo patriarchato,
jie nebūtinai rodo berniukus,
kai jie turėtų gintis nuo patriarchato.
Jiems nėra pavyzdžio.
Mes tai pat turime nuostabių moterų,
kurios rašo naujas istorijas mūsų vaikams,
ir kad ir kaip trijų dimensijų ir žavios yra Hermijona ir Katnisa,
tai vis tiek karo filmai.
Ir, žinoma, viena sėkmingiausių visų laikų studijų
tęsia leisdama klasiką po klasikos,
visi iki vieno jie yra apie
berniuko kelionę ar vyro,
ar dviejų vyrų, kurie yra draugai, ar vyro ir sūnaus,
ar dviejų vyrų, kurie augina mažą mergaitę.
Iki tol, kaip daugelis iš jūsų galvoja, šias metais,
kai pagaliau išėjo „Brave“. (Narsa)
Visiems jums jį rekomenduoju. Labai paklausus filmas šiuo metu.
Ar prisimenate, ką kritikai sakė apie „Brave“, kai šis filmas pasirodė?
„Negaliu patikėti, Pixar sukūrė filmą apie princesę.“
Jis labai geras. Neleiskite tam komentarui jūsų sulaikyti.
Taigi, beveik nei vienas iš tų filmų neperėjo „Bechdel testo.
Nežinau, ar girdėjote apie šį testą.
Jis dar nesulaukė didelio dėmesio,
bet galbūt šiandien mes jį pradėsime populiarinti.
Alison Bechdel yra komiškų knygučių kūrėja
ir, sugrįžus atgal į 8 dešimtmetį, ji sukūrė šį testą,
ji nusprendė su draugu įvertinti filmus, kuriuos jie žiūrėdavo.
Ir jis labai paprastas. Tereikia užduoti tris klausimus baigus žiūrėti filmą:
Ar filme yra daugiau nei vienas veikėjas,
kuris yra moteris ir šneka filmo metu?
Taigi pabandykite patenkinti tą kartelę.
Ar tos moterys kalbasi viena su kita filmo metu?
Ir ar jų pokalbis yra apie ką nors
kitką, nei vaikiną, kuris joms patinka? (Juokas)
Tiesa? Ačiū. (Plojimai)
Labai jums ačiū.
Dvi moterys, kurios egzistuoja ir šnekasi viena su kita apie dalykus.
Taip nutinka. Aš tai mačiau,
tačiau labai retai matau tai filmuose,
kuriuos mes žinome ir mylime.
Iš tiesų, šią savaitę žiūrėjau,
aukštos kokybės filmą, „Argo“.
Laimėtas oskaras, uždirbta daug pinigų,
tipiškas Holivudo filmas.
Iš dalies jis neišlaiko Bechdel testo.
Ir nemanau, jog jis turėtų, nes dauguma filmų,
nežinau ar pastebėjote, bet dauguma filmų
veiksmas vyksta kažkokioje atstovybėje, kur vyrai ir moterys
slepiasi per įkaitų krizę.
Mes turime nemažai scenų su vyrais,
kurie šnekasi nuošaliai užsidarę kitame kambaryje ir pykstasi,
o geriausias momentas kai viena iš aktorių
žvilgteli pro duris ir sako: „Ar jau ateini į lova, brangusis?".
Štai jums Holivudas.
Taigi, pažiūrėkime į skaičius.
2011, iš 100 populiariausių filmų,
kiek iš šių filmų turi moterų kovotojų?
11. Tai neblogai.
Tai ne toks pat skaičius, kiek mes išrinkome moterų
į Kongresą, bet tai gerai.
Tačiau yra skaičius, kuris didesnis už šį,
šis skaičius nuliūdins visus šiame kambaryje.
Praėjusias metais, Niujorko laikraštis paskelbė tyrimą,
kurį atliko vyriausybė.
Štai kas jame sakoma.
1 iš 5 moterų Amerikoje
sako, jog per jų gyvenimą jos buvo patyrusios seksualinę prievartą.
Dabar, aš nemanau, kad tai pramogų verslo kaltė.
Nemanau, kad vaikų filmai čia kuo nors dėti.
Net nepagalvojau, kad
muzikiniai klipai ar pornografija yra tiesiogiai su tuo susijusi,
bet kažkas tikrai negerai,
ir kai išgirstu tokią statistiką,
viena iš minčių, kuri man šauna į galvą, yra
labai didelis skaičius užpuolikų.
Kas jie tokie? Ką jie mokosi?
Ko jiems nepavyksta išmokti?
Ar jų supratimas yra toks, kad
herojus turi nugalėti piktadarį žiaurumu
ir atsiimti apdovanojimą, kas yra moteris,
kuri neturi draugų ir nešneka?
Ar mes įsisaviname tokią istoriją?
Žinote,
kaip tėvas turintis galimybę
auginti dukrą,
kaip ir daugelis iš jūsų, kurie daro tą patį,
matome šį pasaulį ir šią statistiką, kaip labai didelį pavojų
ir norime jam pasiruošti.
Mes turime „Super mergaites“
ir tikimės, kad tai padės,
bet man sunku sutikti, kad „Super mergaites“ jas apsaugos,
jei tuo pačiu metu, aktyviai ar pasyviai,
mes ugdome savo berniukus prižiūrėti savo stiprybę?
Ką noriu pasakyti, kad Netflix filmukai
yra vienas būdas, ką mes galime padaryti,
ir aš kreipiuosi daugiau į tėčius.
Manau, mes turime parodyti savo sūnums
naują vyriškumo apibrėžimą.
Vyriškumo apibrėžimas jau dabar visiškai keičiasi.
Skaitant, kaip nauja ekonomika
keičia globėjo ir samdomojo darbuotojo vaidmenis.
Jie meta juos į gatvę.
Taigi mūsų sūnums reikės rasti būdą,
kaip prisitaikyti, naują ryšį vieno su kitu,
ir manau, kad mes tikrai turime parodyti jiems,
kaip tikras vyras
yra tas, kuris pasitiki savo sesėmis,
ir gerbia jas, ir nori būti su jomis komandoje,
ir užstoti jas prieš tikrai blogus vyrukus,
prieš tuos, kurie naudoja prievartą prieš moteris.
Ir manau, mūsų darbas Netflix
yra ieškoti tų filmų, kurie išlaiko Bechdel testą,
jei mes jų rasime, ir ieškosime tikrų merginų herojių,
kurių tikrai yra,
kurios rodo tikrą narsą, kurios suburia žmones,
ir parodysime sūnums tai, kad jie išmoktų atpažinti tas herojes
ir sakytų: „aš noriu būti jų komandoje“,
nes jie nori būti jų komandoje.
Kai paklausiau savo dukros, koks jos mėgstamiausias „Žvaigždžių Karų“ veikėjas,
žinote, ką ji man atsakė?
Obi-Wan.
Obi-Wan Kenobi ir Glinda.
Ką jie turi bendro?
Galbūt tai ne tik spindintis rūbas.
Manau, kad šie žmonės yra ekspertai.
Manau, kad šiame filme jie abu
yra tie, kurie žino daugiau nei bet kas kitas,
ir jiems patinka dalintis šiomis žiniomis su kitais,
kad padėti ar pagelbėti kitiems.
Jie yra lyderiai.
Norėčiau, kad mano dukra to siektų,
ir norėčiau, kad sūnus taip pat.
Noriu daugiau tokių pavyzdžių.
Noriu mažiau tokių pavyzdžių, kur mano sūnui sako:
„Eik ir kaukis vienas“,
ir daugiau tokių pavyzdžių, kur jis gali išmokti, ką reiškia suburti komandą,
galbūt komandą, vedamą moterų,
kurios norėtų padėti kitiems tapti geresniais
ir būti geresniais žmonėmis,
kaip Ozo burtininkas.
Ačiū.