Bakad eller stekt,
kokt eller ugnsrostad,
som chips eller pommes frites.
Någon gång i livet har du förmodligen ätit en potatis.
Smaskigt, absolut,
men faktum är att potatisen har spelat en större roll i vår historia
än bara som den stapelvara vi känner och älskar idag.
Utan potatisen
skulle vår moderna civilisation kanske inte existera överhuvudtaget.
För 8 000 år sedan i Sydamerika, högt uppe i Anderna,
var de forntida peruanerna de första att odla potatis.
Rik på protein och kolhydrater,
såväl som essentiella fetter, vitaminer och mineraler,
var potatisen den perfekta födokällan för att utfodra en stor inka-arbetarklass
när de byggde och brukade jorden på sina terrassåkrar,
bröt malm ur Klippiga bergen, och skapade
Inkarikets sofistikerade kultur.
Men hur viktiga de än var för Inkafolket,
när spanska sjöfarare återvände från Anderna
och tog med sig potatis till Europa,
så var potäterna bara knölar.
Européerna ville helt enkelt inte äta
något de tyckte var tråkiga och smaklösa konstigheter
från ett främmande land, för nära släkt
med den dödliga växten belladonna för att det skulle kännas okej.
Så istället för att äta dem
användes potatisplantor som dekorativa trädgårdsväxter.
Mer än 200 år förflöt innan potatisen blev en huvudsaklig födokälla i Europa,
men även då
åts den främst av de lägre klasserna.
Men med start kring 1750,
och åtminstone delvis tack vare
den stora tillgången till billig och näringsrik potatis,
kände sig europeiska bönder med större livsmedelssäkerhet
inte längre utlämnade
till de regelbundet återkommande spannmålsbristerna,
och så växte de stadigt i antal.
Så de brittiska, holländska och tyska imperierna
reste sig tack vare växande grupper av bönder, arbetare och soldater,
och lyfte upp västvärlden till världsherravälde.
Men alla europeiska länder blev inte imperier.
När irländarna hade tagit till sig potatisen
steg deras befolkning drastiskt i antal,
och så även deras beroende av rotknölen som basföda.
Men så inträffade katastrofen.
Från 1845 till 1852,
ödelade potatispesten större delen av Irlands potatisskördar,
vilket ledde till den irländska potatissvälten,
en av de dödligaste svältperioderna i världshistorien.
Mer än en miljon irländare svalt ihjäl,
och ytterligare två miljoner lämnade sina hem.
Men det var förstås inte slutet för potatisen.
Skördarna återhämtade sig så småningom,
och Europas befolkning, i synnerhet arbetarklasserna,
fortsatte att växa.
Tack vare inflödet av irländska migranter,
hade Europa nu en stor, hållbar och välmående befolkning
som kunde bemanna de fabriker som dök upp
och som skulle skapa vår moderna värld tack vare den industriella revolutionen.
Så det är nästan omöjligt att föreställa sig en värld utan potatis.
Skulle den industriella revolutionen
nånsin ha hänt?
Skulle de allierade ha förlorat andra världskriget
utan denna lättodlade gröda som utfodrade de allierade trupperna?
Skulle kriget ens ha startat?
När man tänker på det så,
kan många historiska milstolpar åtminstone delvis tillskrivas
den enkla knölen från de peruanska bergstopparna.