Sunt un capitalist,
și după o carieră de 30 ani în capitalism,
cuprinzând treizeci de companii,
generând zeci de miliarde de dolari în valoare de piață,
nu sunt doar în primii 1%, sunt în primii 0,01% din cei ce câștigă.
Astăzi am venit pentru a împărtăși secretele succesului nostru,
deoarece capitaliștii bogați ca mine nu au fost niciodată mai bogați ca acum.
Astfel, întrebarea este: cum am reușit asta?
Cum am reușit să obținem
o parte în continuă creștere din resursele economice în fiecare an?
Cumva oamenii bogați sunt mai deștepți decât acum 30 de ani?
Cumva lucrăm mai mult decât odinioară?
Suntem mai înalți, mai frumoși?
Din păcate nu.
Totul se rezumă la un singur lucru:
economie.
Pentru că aici e secretul murdar.
Era odată un timp în care profesia de economist
lucra pentru interesul public,
dar în era neoliberală,
astăzi,
lucrează pentru corporațiile mari
și miliardari,
iar asta creează o mică problemă.
Am putea alege să aplicăm politici economice
care cresc taxele pentru cei bogați,
reglementează corporațiile puternice și măresc salariile muncitorilor.
Am mai făcut asta înainte.
Dar economiștii neoliberali te-ar avertiza
că toate aceste politici ar fi o greșeală teribilă,
deoarece creșterea taxelor omoară mereu creșterea economică
și că orice formă de reglementare impusă de guvern
este ineficientă,
și creșterea salariilor omoară locurile de muncă.
Ca o consecință a unor astfel de percepții,
în ultimii 30 de ani, doar în Statele Unite,
primii 1% s-au îmbogățit cu 21 de trilioane de dolari,
în timp ce ultimii 50% au ajuns cu 900 miliarde mai săraci.
Un tipar de creștere a inegalității care s-a tot repetat
în întreaga lume.
Și totuși în timp ce familiile din clasa de mijloc se chinuie să se descurce
pe salarii care nu s-au schimbat de acum 40 de ani,
economiștii neoliberali ne tot avertizează că singurul răspuns rezonabil
la aceste dureroase dislocații de austeritate și globalizare
e și mai multă austeritate și globalizare.
Deci, ce are de făcut societatea?
Pentru mine este foarte clar ce trebuie să facem.
Avem nevoie de o nouă economie.
Economia a fost descrisă ca o știință sumbră
pe bună dreptate, deoarece oricât de mult este predată astăzi,
nu este de fapt o știință,
în pofida întregii matematici orbitoare.
De fapt, un număr în creștere de academicieni și practicieni
au ajuns la concluzia că teoria economică neoliberală este periculos de greșită
iar crizele în creștere de astăzi despre creșterea inegalității
și creșterea instabilității politice
sunt un rezultat direct al deceniilor de teorie greșită a economiei.
Cea ce știm astăzi este că economia care m-a făcut bogat nu este doar greșită,
este înapoiată,
deoarece
nu capitalul creează creștere economică,
ci oamenii;
și nu este interesul propriu cel care promovează binele public,
ci reciprocitatea;
și nu este competiția cea care produce prosperitate,
ci cooperarea.
Ceea ce putem vedea acum e că o economie care nu este nici justă, nici inclusivă
nu poate susține asemenea niveluri înalte de cooperare socială
necesare pentru a permite unei societăți moderne să prospere.
Deci unde am început să greșim?
Se pare că devine din ce în ce mai evident și dureros
că presupunerile fundamentale care stau la baza teoriei economice neoliberale
sunt din punct de vedere obiectiv false,
și astfel astăzi vreau să vă prezint unele din aceste presupuneri greșite
și apoi să descriu de unde sugerează știința că vine de fapt prosperitatea.
Deci, presupunerea numărul unu a economiei neoliberale
este că piața este un sistem eficient echilibrat,
ceea ce înseamnă că dacă un lucru în economie, cum ar fi salariile, crește,
atunci alt lucru în economie, ca locurile de muncă, trebuie să scadă.
De exemplu, în Seattle, unde locuiesc,
în 2014 am aprobat prima lege din țară pentru salariul minim de 15 dolari pe oră,
neoliberalii s-au temut pentru prețiosul lor echilibru.
„Dacă crești costul forței de muncă”, au avertizat ei,
„firmele vor cumpăra mai puțin.
Mii de muncitori plătiți prost își vor pierde locurile de muncă.
Restaurantele se vor închide.”
Totuși...
nu a fost așa.
Șomajul a scăzut dramatic.
Au apărut mai multe restaurante în Seattle.
De ce?
Pentru că nu există un echilibru.
Deoarece creșterea salariilor nu omoară locurile de muncă, le creează;
Pentru că, de exemplu,
atunci când patronii de restaurant sunt obligați să plătească personalul îndeajuns
încât și ei la rândul lor își permit să meargă la restaurant,
asta nu reduce numărul de restaurante,
ba dimpotrivă, duce la creșterea lui.
(Aplauze)
Mulțumesc.
A doua presupunere
este că prețul a ceva este egal cu valoarea sa,
ceea ce înseamnă că dacă tu câștigi 50.000 dolari pe an
și eu câștig 50 de milioane dolari pe an,
asta se întâmplă pentru că eu produc de o mie de ori mai mult decât tine.
Acum,
nu o să vă surprindă să aflați
că această presupunere e foarte comodă
dacă ești director și te plătești cu 50 milioane dolari pe an,
dar îți plătești angajații cu salarii mici.
Dar vă rog, ascultați pe cineva care a condus zeci de firme:
ăsta e un nonsens.
Oamenii nu sunt plătiți cât valorează.
Sunt plătiți pe cât au putere de negociere
iar cota scăzută a salariilor din produsul intern brut
nu este pentru că angajații au devenit mai puțin productivi,
este pentru că angajatorii au devenit mai puternici.
Și...
(Aplauze)
Prefăcându-te că dezechilibrul gigantic de putere dintre capital și forța de muncă
nu există,
teoria economică neoliberală devine în fond
o escrocherie de protecție pentru cei bogați.
A treia presupunere, și poate cea mai fatală,
este modelul de comportament
care descrie că ființele umane sunt ceva numit „homo economicus”,
și înseamnă că toți suntem perfect egoiști,
perfect raționali și ne maximizăm necontenit.
Dar doar întrebați-vă:
este oare plauzibil ca în fiecare moment al întregii voastre vieți
când ați făcut ceva frumos pentru altcineva,
tot ce făceați era să vă maximizați propria voastră utilitate?
E plauzibil ca atunci când un soldat sare pe o grenadă pentru a-și apăra camarazii
să își promoveze doar propriul interes îngust?
Dacă credeți că asta e nebunie,
contrar oricărei intuiții morale rezonabile,
e pentru că este
și, conform ultimelor descoperiri ștințifice,
neadevărat.
Dar acest model de comportament
stă nemilos și rece la baza economiei neoliberale,
și este pe atât de coroziv moral
pe cât este de greșit științific,
pentru că dacă am accepta acest lucru,
că oamenii sunt fundamental egoiști,
și apoi privim în jurul lumii
la toată prosperitatea neambiguă din ea,
atunci e logic
că ar fi adevărat prin definiție
că acțiunile a miliarde de indivizi egoiști
se transformă în mod magic în prosperitate și bine comun.
Dacă noi oamenii doar vrem să ne maximizăm egoist pe noi
atunci egoismul este cauza prosperității noastre.
Conform acestei logici economice,
lăcomia e bună,
mărirea inegalității este eficientă
și singurul scop al corporațiilor
este să îmbogățească acționarii,
pentru că altfel ar însemna să încetinească creșterea economică
și să rănească economia în ansamblu.
Și fix această propăvăduire a egoismului
care formează piatra de temelie a ideologiei economice neoliberale,
un mod de a gândi ce a produs politici economice
care ne-au permis mie și prietenilor mei bogați din cei 1%
să obțină toate beneficiile creșterii din ultimii 40 de ani.
Dar
dacă, în schimb,
acceptăm ultimele cercetări empirice,
știința adevărată, care descrie corect ființele omenești
ca fiind foarte cooperante,
reciproce
și creaturi morale intuitiv,
atunci, în mod logic,
trebuie să fie cooperarea,
nu egoismul,
cauza prosperității noastre,
și nu interesul nostru propriu
ci mai degrabă propria noastră reciprocitate
este super puterea economică a umanității.
Deci la baza acestei noi teorii
este o poveste despre noi care ne permite să fim cea mai bună versiune a noastră,
și, spre deosebire de vechea teorie,
aceasta este o poveste cinstită
și de asemenea are cinstea de a fi adevărată.
Acum,
vreau să accentuez că această nouă teorie
nu e ceva ce eu personal mi-am imaginat sau am inventat.
Sunt teorii și modele în curs de dezvoltare și rafinare
în universități din întreaga lume
construind pe unele din cele mai bune cercetări în economie,
teoria complexității, teoria evoluționară,
psihologie, antropologie și alte discipline.
Și chiar dacă această nouă teorie nu are încă un manual
sau o denumire general acceptată,
în linii mari,
explicația ei pentru originea prosperității sună cam așa.
Capitalismul de piață este un sistem evolutiv
în care prosperitatea apare
printr-o buclă de păreri pozitive
între cantități în creștere de inovare și cerere din partea consumatorilor.
Inovația este procesul prin care rezolvăm probleme umane,
cererea consumatorilor este mecanismul prin care piața selectează
inovații folositoare;
pe măsură ce rezolvăm mai multe probleme devenim mai prosperi.
Dar prin creșterea prosperității,
problemele și soluțiile noastre
devin tot mai complexe,
iar această complexitate tehnică mai mare
necesită niveluri mai înalte de cooperare socială și economică,
cu scopul de a produce produsele din ce în ce mai specializate
ce definesc o economie modernă.
Vechea teorie este corectă, evident,
competiția are un rol crucial în funcționarea piețelor,
dar ceea ce nu înțelege
este că există competiție între grupuri foarte cooperante,
competiție între firme, competiție între rețele de firme,
competiție între națiuni,
și oricine a condus vreodată o afacere de succes știe
că întotdeauna e o strategie mai bună să construiești o echipă cooperantă
prin includerea talentelor tuturor, decât o grămadă de șmecheri egoiști.
Deci cum lăsăm neoliberalismul în spate
și construim o societate mai sustenabilă,
mai prosperă și mai echitabilă?
Noua teorie sugerează doar cinci reguli.
Prima este că economiile de succes nu sunt jungle, sunt grădini,
și prin asta spunem că piețele
la fel ca grădinile, trebuie întreținute
că piața este cea mai mare tehnologie socială inventată vreodată
pentru a rezolva probleme umane.
Dar fără constrângeri ale normelor sociale sau reglementări democratice,
piețele inevitabil creează mai multe probleme decât rezolvă.
Schimbările climatice
și marea criză financiară din 2008
sunt două exemple ușoare.
A doua regulă este
că incluziunea creează creștere economică.
Astfel, ideea neoliberală
că incluziunea este un lux
ce ți-l poți permite dacă și când avem creștere este și greșită și înapoiată.
Economia sunt oamenii.
Includerea mai multor oameni prin mai multe metode
este ceea ce duce la creștere economică în economiile de piață.
Al treilea principiu
este că scopul corporației nu este pur și simplu de a îmbogăți acționarii.
Cea mai mare fisură în viața economică contemporană
este ideea neoliberală că singurul scop al corporației
și singura responsabilitate a directorilor
este de a se îmbogăți pe ei și pe acționari.
Noua economie trebuie și poate insista
că scopul corporației
este de a îmbunătăți bunăstarea tuturor părților interesate:
clienți, angajați,
comunitate și acționari deopotrivă.
A patra regulă:
lăcomia nu e bună.
A fi un hrăpăreț nu te face capitalist,
te face sociopat.
(Râsete)
(Aplauze)
Și într-o economie atât de dependentă de cooperare ca a noastră,
sociopatia e la fel de rea pentru afaceri cum este și pentru societate.
A cincea regulă și ultima,
spre deosebire de legile fizicii,
legile economice sunt o alegere.
Teoria economică neoliberală
vi s-a vândut ca o lege naturală ce nu poate fi schimbată,
când, de fapt, sunt norme sociale și narațiuni construite
pe baza unor pseudoștiințe.
Dacă vrem într-adevăr o economie
mai echitabilă, mai prosperă și mai sustenabilă,
dacă vrem democrații ce funcționează
și societate civilă,
atunci trebuie să avem o nouă economie.
Și iată veștile bune:
dacă vrem o nouă economie,
tot ce trebuie să facem este să alegem să o avem.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)
Moderator: Deci Nick, sunt sigură că primești întrebarea asta de multe ori.
Dacă ești așa nemulțumit de sistemul economic
de ce nu îți donezi toți banii, să te alături celor 99%?
Nick Hanauer: Mda, așa e.
Primesc întrebarea asta de multe ori.
„Dacă-ți pasă așa mult de taxe de ce nu plătești mai mult,
și dacă-ți pasă așa mult de salarii de ce nu plătești mai mult?”
Aș putea face asta.
Problema este că
nu ar fi așa mare diferență,
și am descoperit o strategie
care funcționează de o mie de ori mai bine...
Moderator: Ok.
NH: Și anume să îmi folosesc banii pentru a crea narațiuni și a adopta legi
ce vor obliga pe toți ceilalți oameni bogați
să plătească taxe
și să-și plătească angajații mai bine.
(Aplauze)
Și ca exemplu,
cota minimă de 15 dolari pe oră făcută de noi
a afectat până acum 30 de milioane de angajați.
Deci asta merge mai bine.
Moderator: E minunat.
Dacă te răzgândești, găsim niște binevoitori pentru tine.
NH: Ok, mulțumesc. Moderator: Mulțumesc foarte mult!