כאשר הייתי נשיא האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה
הם ניסו להכין אותי לעבודה מול התקשורת,
ואחד המפגשים שהיה לי עם ה-סי.אן.אן
מסכם את מה שאני עומד לדבר עליו היום,
שזה הסיבה ה-11 להיות אופטימיים.
העורך של ה"דיסקבר" גילה לנו 10 מהם,
אני עומד לגלות לכם את ה-11.
סי.אן.אן, פנו אלי, ואמרו, "פרופסור סליגמן
האם תואיל לספר לנו על מצבה של הפסיכולוגיה היום?
אנו מעוניינים לראיין אותך על כך." ואני אמרתי, "נפלא".
המראיינת אמרה, "זה הסי.אן.אן, לכן תקבל זמן מסך קצרצר."
שאלתי, "כמה מילים אני מקבל?"
והיא אמרה, "ובכן, מילה אחת".
(צחוק)
המצלמות החלו לצלם, והיא אמרה, "פרופסור סליגמן,
מה מצבה של הפסיכולוגיה היום?"
"טוב"
(צחוק)
"קאט! קאט! זה לא מספיק טוב.
עדיף שניתן לך זמן מסך ארוך יותר."
"ובכן, כמה מילים אני מקבל הפעם?" "טוב. שתיים.
ד"ר סליגמן, מה מצבה של הפסיכולוגיה היום?"
"לא טוב"
(צחוק)
"הבט, ד"ר סליגמן,
אנו רואים כי אינך חש בנוח במדיה הזו.
עדיף שניתן לך זמן מסך ממשי.
הפעם תקבל שלוש מילים.
פרופסור סליגמן, מה מצבה של הפסיכולוגיה היום?"
"לא מספיק טוב." ועל זה אני הולך לדבר.
אני רוצה לומר למה פסיכולוגיה היתה טובה, למה היא לא היתה טובה
ואיך היא עשויה להפוך ב-10 שנים הבאות לטובה מספיק.
ובסיכום מקביל, אני רוצה לומר אותו הדבר על הטכנולוגיה,
על הבידור והעיצוב, מכיוון שאני חושב שהנושאים מאוד דומים.
מדוע הפסיכולוגיה היתה טובה?
ובכן, למעלה מ-60 שנה, הפסיכולוגיה פעלה במסגרת מודל המחלה.
לפני 10 שנים, כשהייתי יושב במטוס
ומציג את עצמי בפני הנוסעים שישבו לצידי, ואומר להם במה אני עוסק,
הם היו מתרחקים ממני.
הם אמרו, ובצדק
שהפסיכולוגיה עוסקת במה שלא בסדר אצלך. לגלות את המשוגע.
ועכשיו כשאני מספר לאנשים במה אני עוסק, הם מתקרבים אלי.
ומה שהיה טוב בפסיכולוגיה,
ב-30 מיליארד הדולר שהשקיע המכון הלאומי לבריאות הנפש,
בעבודה שמתמקדת במודל המחלה,
במשמעות הפסיכולוגיה עבורכם,
זה שלפני 60 שנה, אף אחת מההפרעות לא ניתנה לטיפול -
הכל היה אחיזת עיניים.
ועכשיו 14 מההפרעות ניתנות לטיפול,
שתיים מתוכן אף ניתנות לריפוי.
והדבר הנוסף שקרה הוא שהתפתח מדע,
מדע מחלות הנפש.
גילינו שאנו יכולים לקחת מושגים מעורפלים כמו דכאון, אלכוהוליזם,
ולמדוד אותם בהקפדה.
שאנחנו יכולים לסווג את מחלות הנפש.
שאנחנו יכולים להבין את הסיבתיות של מחלות הנפש.
אנו יכולים לצפות לאורך זמן באותם אנשים --
לדוגמא, אנשים שהיו רגישים גנטית לסכיזופרניה,
ולשאול מהי התרומה של האמהות, של הגנים,
ולבודד משתנה שלישי
באמצעות ניסויים על מחלות הנפש.
והכי טוב, ב-50 השנה האחרונות הצלחנו
לפתח טיפולים תרופתיים וטיפולים פסיכולוגיים,
ואחר כך יכולנו לבדוק אותם בקפידה
בקבוצות בקרה אקראיות --
להוציא דברים שלא עבדו, ולשמור את הדברים שפעלו.
והמסקנה מכך היא שהפסיכולוגיה והפסיכיאטריה ב-60 שנה האחרונות,
יכולות באמת לטעון שאנו יכולים להפוך אנשים אומללים לאומללים פחות.
ואני חושב שזה נפלא. ואני גאה בזה.
אבל מה שלא היה טוב, מבחינת התוצאות, זה שלושה דברים.
הראשון היה מוסרי -
הפסיכולוגים והפסיכיאטרים הפכו לחוקרי קרבנות ומחלות,
והשקפתנו על טבע האדם הייתה שאם אתם בצרה, זהו גורלכם.
ושכחנו שאנשים עושים בחירות ומקבלים החלטות.
שכחנו את עניין האחריות. זה היה המחיר הראשון.
המחיר השני היה ששכחנו אתכם, בני האדם.
שכחנו את עניין שיפור החיים הנורמליים.
שכחנו את המשימה להפוך אנשים יחסית לא-מופרעים למאושרים יותר.
יותר מסופקים, יותר פרודוקטיביים, והגאונות והכשרון הפכו למלים גסות.
אף אחד לא עובד על זה.
והבעיה השלישית של מודל המחלה היא,
בחפזון שלנו לעשות משהו עבור אנשים בצרה,
בחפזון שלנו לעשות משהו בנוגע לתיקון נזקים,
אף פעם לא עלה בדעתנו לפתח התערבויות
שיגרמו לאנשים להיות יותר מאושרים, התערבויות חיוביות.
כך שזה היה לא טוב.
וזה מה שהוביל אנשים כמו ננסי אטקוף, דן גילברט,
מייק ציקזנטמיהלי ואותי לעבוד במשהו שאני קורא לו פסיכולוגיה חיובית,
ולו שלוש מטרות.
הראשונה היא שהפסיכולוגיה תתעניין
בחוזקות של האדם בדיוק כמו שהיא מתעניינת בחולשותיו.
בניית החוזקות אמורה להיות חשובה לה בדיוק כמו תיקון הנזקים.
צריך להיות לה עניין בדברים הטובים של החיים.
וצריך להיות לה בה-במידה עניין להפוך את חייהם של אנשים נורמליים למספקים
ולעשות זאת בעזרת גאונות, בטיפוח כישרונות.
אז ב-10 שנים האחרונות ובתקווה לעתיד,
ראינו את ראשיתו של מדע הפסיכולוגיה החיובית:
מדע שעוסק במה שעושה את החיים לראויים לחיותם.
מתברר שאנו יכולים למדוד צורות שונות של אושר.
וכל אחד מכם יכול להיכנס חינם לאותו אתר.
ולעשות את סט מבחני האושר.
אתם יכולים לשאול, איך מודדים רגשות חיוביים, משמעות,
זרימה, לעומת עשרות אלפי אנשים אחרים?
אנו יצרנו את ההפך מהמדריך השלם לאיבחון סוגי חוסר שפיות:
סיווג של החוזקות והמידות הטובות מבחינת היחסים בין המגדרים
כיצד הן מוגדרות, כיצד לאבחן אותן,
מה בונה אותן ומה עומד בדרכן.
מצאנו שאנו יכולים לגלות את הסיבות למצבים החיוביים,
הקשר בין פעילות מחצית המוח השמאלית
ופעילות מחצית המוח הימנית כסיבה לאושר.
ביליתי את חיי בעבודה עם אנשים מאוד אומללים,
ושאלתי את השאלה,
במה אנשים מאוד אומללים שונים מכם?
ולפני כ-6 שנים התחלנו לחקור בנוגע לאנשים מאוד מאושרים,
במה הם שונים מאיתנו?
והתברר שיש רק מובן אחד.
הם לא דתיים יותר ולא בכושר טוב יותר,
אין להם יותר כסף, הם לא נראים יותר טוב,
אין להם יותר אירועים משמחים ופחות אירועים עצובים.
הדבר היחיד שמבדיל אותם: הם מאוד חברותיים.
הם לא יושבים בסמינרים בשבת בבוקר.
(צחוק)
הם לא מבלים זמן לבד.
כל אחד מהם נמצא במערכת יחסים רומנטית
ולכל אחד רפרטואר עשיר של חברים.
אבל שימו לב, אלו נתוני מתאם בלבד, לא סיבתיים,
ואני עומד לדבר על אושר במובן ההוליוודי הבסיסי:
אושר של התלהבות צחקוקים ועליצות.
ומיד אציג את הטיעון שזה כלל לא מספיק.
גילינו שביכולתנו להתחיל לבחון התערבויות במשך מאות שנים,
החל מבודהה ועד טוני רובינס.
הוצעו כמאה עשרים סוגי התערבויות
שלכאורה גורמות לאנשים אושר.
ואנו מגלים שיכולנו ליישם הרבה מתוכם,
ואנו למעשה מבצעים משימות אקראיות
מחקרי יעילות ואפקטיביות
כלומר, אילו מהן גורמות לאנשים אושר יותר קבוע?
ומיד אספר לכם על חלק מהתוצאות.
אבל בשורה התחתונה אני רוצה שמטרת הפסיכולוגיה תהיה,
בנוסף למשימתה לרפא את חולי הנפש,
ובנוסף למשימתה להביא אנשים אומללים לכך שיהיו פחות אומללים,
היא האם הפסיכולוגיה אכן יכולה לגרום לאנשים להיות יותר מאושרים?
וכדי לשאול שאלה זו - אני לא משתמש הרבה במילה 'אושר' -
היה עלינו לפרק אותה למה שאפשר לדעתי לשאול לגבי האושר.
ולדעתי יש שלושה סוגים שונים --
ואני מכנה אותם שונים כי התערבויות שונות יוצרות אותם,
ואפשר שיווצר סוג כזה במקום סוג אחר --
שלושה סוגים שונים של חיי אושר.
הסוג הראשון של חיי אושר הם החיים הנעימים.
אלו חיים שבהם יש כמה שיותר רגשות חיוביים,
ואת המיומנויות הנחוצות להגביר זאת.
הסוג השני הוא חיים של השתלבות:
חיי העבודה, ההורות, האהבה, הפנאי, הזמן מבחינתך עוצר.
על זה דיבר אריסטו.
והשלישי - החיים המשמעותיים.
אני רוצה לדבר מעט על כל אחד מסוגי החיים האלו
ומה אנו יודעים עליהם.
הסוג הראשון הם החיים הנעימים, והם פשוט הכי טובים שיש,
זה לחוות כמה שיותר הנאות,
כמה שיותר רגשות חיוביים,
לימוד המיומנויות, ההתענגות על כל רגע והמודעות שמגבירים אותן
שמותחים אותן מעבר לגבולות הזמן והמרחב.
אבל לחיים הנעימים יש שלושה חסרונות,
ובגלל זה הפסיכולוגיה החיובית היא לא מדע האושר ולא מסתיימת כאן.
החסרון הראשון הוא שמתברר שהחיים הנעימים,
חווית הרגשות החיוביים, היא עניין תורשתי,
כ- 50 אחוז תורשתי ולא מאוד בר שינוי.
התחבולות השונות שמתייה, אני ואחרים מכירים
על איך מגבירים את כמות הרגשות החיוביים בחיים
הן תחבולות של איך להפיק מהם עוד 15 עד 20 אחוז.
השני הוא שרגשות חיוביים הופכים מהר להרגלים.
זה כמו בגלידת פרנץ ונילה, הטעימה הראשונה היא 100 אחוז מושלמת,
וכשמגיעים לטעימה השישית, זה נעלם.
וכפי שאמרתי, זה לא ניתן במיוחד לשינוי.
וזה מוביל לסוג החיים השני.
ואני צריך לספר לכם על חברי, לן,
כדי להמחיש מדוע הפסיכולוגיה החיובית היא יותר מרגשות חיוביים,
ויותר מאשר ייצור הנאות.
בשתיים מתוך שלושה תחומי החיים העיקריים, עד שלן הגיע לגיל 30,
לן מאוד הצליח. התחום הראשון היה עבודה.
עד שהגיע לגיל 20, הוא היה סוחר באופציות.
עד שהגיע לגיל 25, הוא היה מולטי-מיליונר
וראש חברה לסחר באופציות.
התחום השני הוא במשחקים: הוא אלוף ברידג' לאומי.
בתחום החיים העיקרי השלישי, באהבה, לן הוא כשלון תהומי.
והסיבה לכך היא, שלן הוא דג קר.
(צחוק)
לן הוא אדם מופנם.
נשים אמריקאיות אמרו ללן, כשהוא יצא איתן,
אתה לא כיפי, אין לך רגשות חיוביים, תתחפף.
לן היה עשיר מספיק להרשות לעצמו פסיכואנליסט מ"פארק אבניו",
שניסה במשך חמש שנים למצוא את הטראומה המינית
אשר גרמה איכשהוא לחסימה של רגשות חיוביים
אך התברר שלא היתה שום טראומה מינית.
התברר שלן גדל בלונג איילנד
הוא שיחק פוטבול, צפה בפוטבול ושיחק ברידג'.
לן נמצא בחמשת האחוזים התחתונים של מה שאנו מכנים רגשיות חיובית.
השאלה היא האם לן לא מאושר? אני רוצה לומר שלא.
בניגוד למה שמספרת לנו הפסיכולוגיה על 50 האחוזים התחתונים
של הרגשיות החיובית במין האנושי,
אני חושב שלן הוא אחד האנשים המאושרים שאני מכיר.
הוא לא "התמסר" לגיהנום של האומללות
וזאת משום שלן, כמו רובכם, הוא בעל כושר זרימה עצום.
כשהוא נכנס לקומת המסחר של הבורסה האמריקאית ב-9:30 בבוקר,
הזמן עומד מלכת עבורו. וזה נמשך כך עד צלצול הסגירה.
מהרגע שמחלקים את הקלף הראשון,
ועד סוף הטורניר, אחרי 10 ימים , הזמן עומד מלכת בשביל לן.
וזהו בהחלט מה שמייק ציקזנטמיהלי דיבר עליו,
אודות הזרימה, ושהיא נבדלת מהנאה בדרך מאוד חשובה.
להנאה יש תחושות גולמיות: יודעים שזה קורה. זו מחשבה והרגשה.
אך מה שמייק אמר לכם אתמול, כשזורמים, לא יכולים להרגיש דבר.
מתאחדים עם המוסיקה. הזמן עוצר.
חווים ריכוז עז.
וזה בהחלט המאפיין של מה שאנו רואים בו החיים הטובים.
ואנחנו חושבים שיש לזה מתכון,
וזה לדעת מהן החוזקות שלך.
וגם לכך יש מבחן תקף
של מהן חמשת החוזקות שלך.
ואז לעצב מחדש את חייך כך שתשתמש בהן כמה שתוכל.
לעצב מחדש את העבודה, האהבה,
את המשחק, החברות, ההורות.
רק דוגמא אחת: מישהי אשר עבדתי איתה היתה אורזת שקיות ב"גנוארדי'ס".
שנאה את העבודה.
היא מימנה כך את לימודי הקולג' שלה.
התכונה החזקה ביותר שלה היתה אינטליגנציה חברתית,
אז היא עיצבה מחדש את פעולת האריזה כך שכל מפגש איתה
יהפוך לנקודת השיא החברתית ביומו של כל לקוח.
ברור שהיא נכשלה.
אבל מה שהיא עשתה זה לקחת את החוזקות שלה,
ולעצב מחדש את העבודה כך שהיא תשתמש בהן כמה שיותר.
מה שמתקבל מכך איננו חייכנות.
לא נראים כמו דבי ריינולדס.
לא מצחקקים הרבה. מה שמתקבל הוא יותר שקיעה בעשייה.
זאת הדרך השנייה, הדרך הראשונה, היא רגשות חיוביים.
הדרך השנייה היא זרימה ברוח נדיבה.
והדרך השלישית היא משמעות.
מסורתית, זהו האושר הנכבד ביותר.
ו'משמעות' בהיבט הזה מקבילה מאוד לרוח של נדיבות.
היא מכילה את הכרת החוזקות, ואת השימוש בהן
להשתייך למשהו גדול יותר ולשרתו.
הזכרתי שבנוגע לשלושת סוגי החיים, החיים הנעימים,
החיים הטובים, החיים המשמעותיים, אנשים טורחים קשה על השאלה,
האם ישנם דברים שמשנים חיים אלו לתקופה ממושכת?
והתשובה היא כנראה כן. ואתן לכם כמה דוגמאות לכך.
זה נעשה בצורה קפדנית.
זה נעשה באותה צורה בה אנו בוחנים תרופות על מנת לראות מה באמת עובד.
אנו מטילים משימות אקראית, קבוצות בקרה של תרופות דמה,
מחקרים ארוכי טווח של התערבויות שונות.
רק כדי לדגום את סוג ההתערבות שלה יש השפעה,
כאשר אנו מלמדים אנשים אודות החיים הנעימים,
כיצד להשיג יותר הנאות בחיים,
אחת המטלות הינה לקחת את היכולות המחשבתיות, יכולות ההתענגות,
והמשימה היא לעצב יום יפה.
ביום שבת הבא קיבעו לעצב לעצמכם יום יפה,
והשתמשו בהתענגות ובמחשבתיות על מנת להעשיר את העונג.
וכך ביכולתנו ללמד איך להעצים את החיים הנעימים.
ביקור הכרת התודה. אני רוצה שכולכם תצטרפו אלי כעת.
עיצמו את עיניכם.
אנו רוצה שתיזכרו במישהו שעשה משהו חשוב בצורה עצומה.
ששינה את חייכם לכיוון חיובי,
ושכנראה מעולם לא הודיתם לו.
זה צריך להיות מישהו שעדיין חי. בסדר.
כעת - אתם יכולים לפקוח את עיניכם.
אני מקווה שלכולכם יש מישהו כזה.
המטלה, כשלומדים את ביקור הכרת התודה
היא לכתוב מכתב הוקרה עם 300 מילים לאותו אדם,
טלפנו אליהם לפניקס,
שאלו אם אתם יכולים לבקר, אל תספרו להם מדוע ותופיעו בפתח דלתם,
הקריאו את המכתב - בשלב זה כולם בוכים -
וכאשר אנו בוחנים את האנשים שבוע או חודש לאחר מכן,
שלושה חודשים לאחר מכן, הם גם יותר מאושרים וגם פחות מדוכאים.
דוגמא נוספת הינה 'דייט חוזקות' שבו על בני הזוג
לזהות את החוזקות שלהם במבחן החוזקות,
ואז עליהם לעצב ערב שבו שני בני הזוג משתמשים בחוזקות שלהם,
אנו מוצאים כי זהו גורם מחזק של מערכת היחסים.
וכיף לעומת פילנתרופיה.
זה כל כך מעודד להיות בקבוצה כזו,
שבה רבים מכם הפכו את חייהם לפילנתרופיה.
הסטודנטים לתואר ראשון שלי והאנשים שעמם עבדתי לא גילו זאת,
אז למעשה אנו גורמים לאנשים לעשות משהו אלטרואיסטי
ומשהו כיפי, ולהשוות את זה.
ומה שמגלים הוא שכאשר עושים משהו כיפי,
יש לזה צורת גל מרובע.
כשעושים משהו פילנתרופי, לעזור לאדם אחר, זה נמשך ונמשך.
אז אלו הן דוגמאות להתערבויות חיוביות.
אז הדבר הלפני-אחרון שאני רוצה לומר הוא
אנו מתעניינים בכמה סיפוק יש לאנשים בחייהם,
וזה לאמיתו של דבר מה שנוגע לכם. וזה משתנה-המטרה שלנו.
ואנו שואלים את השאלה כפונקציה של שלושת סוגי החיים השונים,
כמה סיפוק יש לכם בחיים?
אז אנחנו שואלים - ועשינו זאת ב-15 עותקים עם אלפי אנשים -
באיזו מידה המרדף אחר הנאות,
המרדף אחר רגשות חיוביים, החיים הנעימים,
המרדף אחר השתלבות שגורמת לזמן לעצור מבחינתך,
והמרדף אחר משמעות, תורמים לסיפוק בחיים?
והתוצאות שלנו הפתיעו אותנו, אבל הן היו הפוכות ממה שחשבנו.
התברר שהמרדף אחר הנאות כמעט ולא תורם לסיפוק בחיים.
המרדף אחר משמעות הוא החזק ביותר.
המרדף אחר השתלבות גם הוא מאוד חזק.
להנאה יש חשיבות, היכן שישנם השתלבות
ומשמעות, אז ההנאה היא הקצפת והדובדבן.
ואלו החיים המלאים, השלם גדול מחלקיו אם ישנם כל השלושה.
וההיפך מכך, אם אין אף אחד מהשלושה,
החיים הריקים, השלם הוא פחות מסכום חלקיו.
ומה שאנו שואלים כעת הוא
האם אותה מערכת יחסים, בריאות פיזית, דכדוך,
כמה זמן חיים והפרודוקטיביות, מתנהגים על פי אותה מערכת יחסים?
כלומר, בתאגיד
האם הפרודוקטיביות היא פונקציה של רגשות חיוביים, השתלבות ומשמעות?
האם הבריאות היא פונקציה של השתלבות חיובית,
של הנאה, ושל משמעות בחיים?
ישנה סיבה לחשוב שהתשובה לשתי השאלות עשויה בהחלט להיות כן.
אז כריס אמר שלדובר האחרון יש הזדמנות לנסות למזג את מה ששמע,
וזה היה מדהים בשבילי. מעולם לא הייתי בכינוס כזה.
מעולם לא ראיתי דוברים מותחים כל כך את גבול יכולתם,
מה שהיה אחד הדברים המופלאים.
אבל מצאתי שהבעיות של הפסיכולוגיה כנראה מקבילות
לבעיות הטכנולוגיה, הבידור והעיצוב במובן הבא.
כולנו יודעים שהטכנולוגיה, הבידור והעיצוב
שימשו ויכולים לשמש, למטרות הרסניות.
אנחנו גם יודעים שהטכנולוגיה, הבידור והעיצוב
יכולים לשמש להקלה על אומללות.
ודרך אגב, ההבחנה בין הקלה על אומללות
ובניית אושר היא מאוד חשובה.
אני חשבתי, כשהתחלתי להיות מטפל לפני 30 שנה,
שאם אני טוב מספיק לגרום למישהו להיות לא מדוכא,
לא חרד, לא כעוס, הרי שגרמתי להם להיות מאושרים.
ומעולם לא מצאתי זאת. מצאתי שהטוב ביותר שאפשר לעשות הוא להגיע לאפס.
אבל הם היו ריקים.
והתברר שמיומנויות האושר, מיומנויות החיים הנעימים,
מיומנויות ההשתלבות, מיומנויות המשמעות,
הן שונות מהמיומנויות של הקלת אומללות.
אז יש הקבלה
עם הטכנולוגיה, הבידור והעיצוב, כך אני מאמין.
כלומר, אפשר ששלושה מניעים אלו של העולם
יגבירו את האושר, יגבירו רגשות חיוביים,
וזה היה השימוש האופייני בהם.
אך ברגע שמפרקים את האושר כפי שעשיתי,
לא רק רגשות חיוביים - שממש לא מספיקים -
יש זרימה בחיים, ויש משמעות בחיים.
כפי שלורה-לי אמרה לנו,
העיצוב, ואני מאמין שגם הבידור והטכנולוגיה,
יכולים גם לשמש להגברת ההשתלבות המשמעותית בחיים.
אז לסיכום, הסיבה ה- 11 לאופטימיות,
חוץ ממעלית החלל,
היא שאני חושב שבעזרת הטכנולוגיה, הבידור והעיצוב,
אנחנו למעשה יכולים להגביר את הנפח
של האושר האנושי עלי אדמות.
ואם הטכנולוגיה תוכל תוך עשור אחד או שניים להגביר את החיים הנעימים,
החיים הטובים והחיים המשמעותיים, זה יהיה מספיק טוב.
אם הבידור יוכל להיות מתועל גם להגברת הרגשות החיוביים,
המשמעות ונדיבות לב, זה יהיה מספיק טוב.
ואם העיצוב יוכל להגביר רגשות חיוביים,
נדיבות לב, זרימה ומשמעות
מה שכולנו עושים יחד יהפוך להיות מספיק טוב. תודה רבה.
(מחיאות כפיים)