Був у мене чорний собака. Звали його депресією.
Коли він з'являвся,
я почувався спустошеним, а життя ніби зупинилось.
Його поява не завжди мала конкретну причину.
Через чорного собаку я виглядав і почувався старшим.
Коли усі навколо насолоджувались життям,
я дивився на нього лише крізь чорного собаку.
Я раптом став байдужим до занять, які раніше любив.
Собака псував мій апетит.
Він погриз мою пам'ять і здатність зосереджуватись.
Аби щось робити або йти кудись із чорним собакою,
я докладав надлюдських зусиль.
В соціальному оточенні він винюхував мою впевненість
і проганяв її.
Найбільше я боявся, що інші про все дізнаються.
Переживав, що мене будуть осуджувати.
Через сором і упередження до чорного собаки з боку інших
мене не покидав страх, що хтось його помітить.
Тож я старався з усіх сил, щоб приховати собаку.
Постійно зображати фальшиві емоції — виснажливо.
Через чорного собаку мої думки і слова стали негативними.
Інколи він змушував мене дратуватись у компанії інших людей.
Через нього я втратив кохання, а інтимне життя стало надто складним.
Його улюбленим заняттям було перебивати мій сон нав'язливими негативними думками.
Також він полюбляв нагадувати, яким виснаженим я буду наступного дня.
Життя з чорним собакою — не просто поганий настрій, сум чи нудьга...
В найгірші моменти почуттів немає зовсім.
З роками мій собака ріс
і дедалі частіше був поруч зі мною.
Я відганяв його всіма методами, які, здавалось, могли б допомогти.
Але найчастіше він таки навалювався на мене.
Падати стало легше, ніж підніматись.
Тож я звик до самолікування...
Яке, втім, ніколи не допомагало.
Зрештою, я став ізольованим від усіх і всього.
Чорний собака таки зміг захопити моє життя.
Коли втрачаєш будь-яку втіху, то починаєш замислюватись, чому ж так сталось.
На щастя саме тоді я звернувся по професійну допомогу.
Це стало моїм першим кроком до одужання і поворотним моментом у житті.
Я зрозумів, що не має значення, хто ти —
чорний собака приходить до мільйонів людей.
Будь-хто може стати його господарем.
Також я зрозумів, що немає чарівної палички чи диво-таблетки.
Комусь допомагають медикаменти, а комусь потрібен інший підхід.
Ще я усвідомив, що емоційна щирість і відвертість із близькими
можуть багато змінити.
А найважливішим є те, що я перестав боятись чорного собаки
і навіть навчив його власних команд.
Що більше втоми і стресу доводиться переживати,
то голосніше він гарчить,
тож важливо навчитись заспокоювати власні думки.
Дослідження показали, що фізичні вправи можуть бути такими ж ефективними
в лікуванні депресії легкого або середнього ступеня, як антидепресанти.
Тож вийдіть на прогулянку чи тренування — хай собацюра залишиться позаду.
Ведіть щоденник настрою. Перенісши думки на папір, можна від них звільнитись
або ж краще розібратись в собі.
Записуйте, за що ви вдячні.
Найважливіше пам'ятати, що хоч як важко іноді буває,
якщо робити правильні кроки, говорити з потрібними людьми —
дні з чорним собакою минуть.
Не те, щоб я був вдячний своєму собаці, але він став чудовим вчителем.
Він змусив мене переоцінити своє життя і спростити його.
Я зрозумів, що краще прийняти свої виклики, аніж втікати від них.
Чорний собака може назавжди залишитись зі мною,
але вже ніколи не буде таким страшним, як раніше.
Ми порозумілись.
Тепер я знаю, що завдяки знанням, терпінню, дисципліні та гумору
можна перебороти найстрашнішого собаку.
Якщо у вас проблеми, не бійтесь звернутись по допомогу.
Це зовсім не соромно —
соромно втрачати прекрасні моменти свого життя.