מישהו שנראה כמוני עובר לידכם ברחוב.
האם אתם חושבים שהם אמא,
פליטה
או קורבן של דיכוי?
או האם אתם חושבים שהיא קרדיולוגית,
עורכת דין
או אולי פוליטיקאית מקומית?
האם אתם בוחנים אותי,
ותוהים כמה בטח חם לי
או אם בעלי הכריח אותי ללבוש את הבגד הזה?
ומה אם חבשתי את הצעיף ככה?
אני יכולה ללכת ברחוב בלבוש הזה בדיוק
ומה שהעולם מצפה ממני והדרך שבה מתייחסים אלי
תלויים בצורה שבה פיסת הבד הזו מסודרת.
אבל זהו לא עוד מונולוג על החיג'אב
בגלל שאלוהים יודע שנשים מוסלמיות הן כל כך יותר מפיסת הבד שבה
הן בוחרות, או שלא, לעטוף את ראשן.
זה על התבוננות מעבר לדעות קדומות.
מה אם עברתי לידכם ומאוחר יותר
גיליתם שאני בעצם מהנדסת מכוניות מרוץ,
ושתכננתי מכונית מרוץ משלי ונהלתי את קבוצת המרוץ של האוניברסיטה?
כי זה נכון.
ומה אם אומר לכם שאומנתי כמתאגרפת במשך חמש שנים,
כי זה גם נכון.
האם תתפלאו?
למה?
גבירותי ורבותי, בסופו של דבר,
ההתפלאות הזו וההתנהגות המתלווה לה
הן תוצרים של משהו שנקרא דעות קדומות שבתת-מודע,
או דעות קדומות מובלעות.
והתוצאות של זה הם חוסר גיוון מגוחך
ומזיק בכח העבודה שלנו.
בעיקר באזורי השפעה.
שלום לקבינט האוסטרלי.
(מחיאות כפיים)
תנו לי להסביר משהו קודם כל:
דעות קדומות שבתת-מודע אינן אפלייה שבתת-מודע.
אינני אומרת שבכולכם יש גזען או סקסיסט סודי
או אנטי-זקנים שמאייים להתפרץ מבפנים.
זה לא מה שאני אומרת.
לכולנו יש דעות קדומות.
אלו הפילטרים דרכם אנו רואים את העולם שסביבנו.
אני לא מאשימה אף אחד,
דעות קדומות אינן כתב אישום.
אבל זה משהו שצריך לזהות,
להוכיר ולמתן כנגדו.
דעות קדומות יכולות להיות על גזע,
הן יכולות להיות על מגדר.
הן יכולות גם להיות על מעמד, חינוך, נכות.
העובדה היא שלכולנו יש דעות קדומות כנגד מה ששונה,
מה ששונה מהנורמות החברתיות שלנו.
העניין הוא שאם אנו רוצים לחיות בעולם
שבו נסיבות הלידה שלכם
לא מכתיבות את עתידכם
ושבו שויון הזדמנויות הוא נפוץ,
אז לכל אחד מאיתנו יש תפקיד למלא
בלוודא שדעות קדומות שבתת-מודע לא מכתיבות לנו את החיים.
ישנו ניסוי מאד מפורסם בתחום של דעות קדומות שבתת-מודע
בנושא מגדר בשנות השבעים והשמונים.
תזמורות, בזמנים ההם, היו מורכבות בעיקר מגברים,
עד רק חמישה אחוזים היו נשים.
וכנראה שזה היה מפני שגברים ניגנו אחרת
נניח שיותר טוב, נניח.
אבל ב-1952, התזמורת הסימפונית של בוסטון
התחילה ניסוי.
הם התחילו אודישנים עיוורים.
אז במקום פנים אל פנים, הנבחנים ניגנו מאחורי מסך.
בצורה מוזרה,
לא נרשם שינוי מידי
עד שביקשו מהנבחנים לחלוץ נעליים
לפני שהם נכנסים לחדר.
מפני שנקישות העקבים
על רצפת העץ
הספיקו כדי להסגיר את הנשים הנבחנות.
עכשיו תקשיבו לזה,
תוצאות האודישנים הראו
שהיה סיכוי מוגבר ב-50 אחוז
לאשה לעבור את השלב הראשוני.
וכמעט שולשו סיכוייהן להתקבל.
מה זה אומר לנו?
טוב, למרבה הצער, בשביל הבחורים, הגברים למעשה לא ניגנו אחרת,
אבל היתה תפיסה כאילו שכן.
וזו היתה הדעה הקדומה הזאת שקבעה את התוצאות שלהם.
אז מה שאנו עושים כאן זה מזהים ומודים
שדעה קדומה קיימת.
וכולנו עושים את זה.
אתן לכם דוגמה.
אב ובנו בתאונת דרכים מחרידה.
האבא מת במקום.
והבן הפצוע קשה מוחש לבית החולים.
המנתח מסתכל על הבן כאשר הוא הגיע לבית החולים ואומר:
"לא אוכל לנתח"
למה?
"מפני שהילד הזה הוא בני."
איך זה יכול להיות?
גבירותי ורבותי,
המנתחת היא האמא של הילד.
עכשיו תרימו יד - זה בסדר -
תרימו יד אם חשבתם בתחילה שהמנתח הוא גבר.
יש עדויות לכך שדעות קדומות שבתת-מודע קיימות,
אבל עלינו רק להודות שהן שם
ואז לחפש דרכים להתקדם מעבר לזה
כדי שנוכל למצוא פתרונות.
אחד הדברים המענינים
בתחום של דעות קדומות שבתת-מודע הוא נושא המכסות.
וזה משהו שמוזכר לעיתים תכופות.
ואחת הביקורות היא הרעיון של ערך.
תראו, אני לא רוצה להבחר מפני שאני בחורה,
אני רוצה להבחר מפני שיש לי ערך.
מפני שאני הבן אדם הטוב ביותר למשרה.
זהו רגש די נפוץ בקרב נשים מהנדסות
שאני עובדת בחברתן ומכירה.
וכן, אני מבינה את זה, הייתי שם.
אבל אם הרעיון של ערך היה נכון,
מדוע קורות חיים זהים, בניסוי שנערך ב-2012 ע"י ייל,
קורות חיים זהים שנשלחו בשביל משרה של טכנאי מעבדה,
מדוע הג'ניפריות נראו פחות כשירות,
ופחתו סיכוייהן לקבל את הצעת העבודה,
ויקבלו שכר נמוך יותר מהג'ונים?
הדעות קדומות שבתת-מודע הן שם,
אבל עלינו רק לראות כיצד להתקדם מעבר לזה.
ואתם יודעים, זה מעניין,
יש מחקר שמספר
למה זה המצב, וזה נקרא פרדוקס הערך.
ובארגונים-- וזה קצת אירוני--
בארגונים שמדברים על ערך כעל מקדם איכות ראשי
ובנושא מי הם שוכרים לעבודה,
היתה יותר נטייה לשכור גברים ולשלם לגברים יותר
מפני שערך זה כנראה איכות גברית.
אבל, הי.
אתם חושבים שיש לכם מושג מי אני,
אתם חושבים שאתם יודעים מה קורה.
אתם יכולים לדמיין אותי מנהלת אחד מאלו?
אתם יכולים לדמיין אותי נכנסת וכאילו,
"הי חבר'ה, הנה מה שקורה. ככה עושים זאת."
טוב, אני שמחה שאתם יכולים.
(מחיאות כפיים)
מפני שגבירותי ורבותי, זו העבודה היומית שלי.
ומה שכיף בזה זה שזה די מבדר.
למעשה, במקומות כמו מלזיה,
נשים מוסלמיות על אסדת קידוח אפילו לא שוות תגובה.
יש כל כך הרבה מהן.
אבל זה מבדר.
אני זוכרת שאמרתי לבחור אחד,
"הי, תראה, אני מאד רוצה ללמוד לגלוש."
והוא כאילו, "יסמין, אני לא יודע איך תוכלי לגלוש
אם כל הדברים האלו שאת לובשת,
ואני לא מכיר חופים לנשים בלבד."
ואז פתאום עלה לו רעיון מבריק,
הוא, כאילו, "אני יודע שאת מנהלת את הארגון הזה
נוער ללא גבולות, נכון?
למה שלא תצרי לבוש שחייה לנשים מוסלמיות.
תוכלי לקרוא לזה נוער ללא מכנסי גלישה."
(צחוק)
ואני, כאילו, "תודה, חבר'ה."
ואני זוכרת בחור אחר אומר לי
לאכול כמה שיותר יוגורט
מפני שזו התרבות היחידה שאקבל בסביבה הזאת.
אבל הבעיה היא שזה די נכון
מפני שיש חוסר גיוון רציני בכוח העבודה שלנו,
בעיקר בתחומי השפעה.
עכשיו ב-2010,
האוסטרליאן נאשיונל יוניברסיטי ערכה ניסוי
שבו הם שלחו 4,000 בקשות זהות
לעבודה ברמה התחלתית.
בשביל לקבל את אותו מספר ראיונות כמו של מישהו אם שם אנגלו-סקסי,
אם אתה סיני, היית צריך לשלוח 68 אחוז יותר בקשות.
אם אתה מזרח תיכוני --עבדל מאג'יד--
היית צריך לשלוח 64 אחוז,
אם אתה איטלקי, אתה בר מזל,
היית צריך לשלוח רק 12 אחוז יותר.
במקומות כמו עמק הסיליקון, זה לא הרבה יותר טוב.
בגוגל הם פרסמו תוצאות על גיוון
ו61 אחוז לבנים, 30 אחוז אסיתיים, ותשע, קבוצה של שחורים, היספנים,
וכיוצא בזה.
ושאר עולם הטכנולוגיה הוא לא הרבה יותר טוב
והם הודו בזה,
אבל אני לא באמת בטוחה מה הם עושים בנושא.
זה לא מחלחל.
במחקר שנערך ע"י גרין פרק,
שהם מספקי מנהלים בכירים,
הם אמרו שלמעל למחצית חברות הפוטסי 100
אין מנהל שהוא לא לבן בדרג הועד המנהל,
בכיר, או לא בכיר.
ובשתיים מכל שלוש חברות אין מנהל
שהוא מקבוצת מיעוט.
ורוב בני המיעוטים שהם בדרג כזה
הם לא חלק מוועד מנהל.
אז ההשפעה שלהם לא כזו גדולה.
אמרתי לכם כל מיני דברים נוראים.
ואתם, כאילו, "אוי אלוהים, כמה זה רע? מה אני יכול לעשות בנושא?"
טוב, למרבה המזל,
זיהינו שיש בעיה.
ישנו חוסר בהזדמנויות שהוא תוצאה של דעות קדומות שבתת-מודע.
ואולי אתם יושבים פה וחושבים,
"אני לא שחום. מה זה נוגע לי?"
תנו לי להציע לכם פתרון.
וכמו שאמרתי קודם,
אנחנו חיים בעולם שבו אנו מחפשים אידאל.
ואם אנו רוצים ליצור עולם
שבו נסיבות הולדתכם לא משנות,
כולנו צריכים להיות חלק מהפתרון.
ובאופן מעניין, ההוגה של ניסוי קורות החיים
הציעה מעין פתרון.
היא אמרה שהדבר שאיחד את הנשים המצליחות,
הדבר שהיה להן במשותף,
הוא שהיו להן מנטורים טובים.
אז, מנטורים. כולנו שמענו על זה כבר,
זה נכנס ללקסיקון.
הנה עוד אתגר בשבילכם.
אני מאתגרת את כל אחד מכם להיות מנטור למישהו שונה.
תחשבו על זה.
כולם רוצים להיות מנטורים למישהו שהוא מוכר,
שנראה כמונו,
שיש לנו נסיונות דומים.
אם אני רואה בחורה מוסלמית שיש לה קצת פוזה,
אני, כאילו, "מה עניינים? בואי נבלה ביחד קצת."
אתה נכנס לחדר ויש שם מישהו שהלך לאותו בית ספר,
משחק אותו ספורט,
יש סיכוי גבוה שתרצה לעזור לבן אדם הזה.
אבל לבן אדם בחדר שאין לו ניסיון משותף אתכם
זה נהיה מאד קשה למצוא את החיבור.
הרעיון למצוא מישהו שונה להיות לו מנטור,
מישהו שלא בא מאותו רקע שלכם,
ולא חשוב איזה רקע זה,
הוא לפתוח דלתות בשביל אנשים שלא יכלו אפילו
להכנס למסדרון.
מפני שגבירותי ורבותי, העולם הוא לא צודק.
אנשים לא נולדים עם הזדמנויות שוות.
אני נולדתי באחת הערים העניות בעולם, חרטום.
נולדתי שחומה, נולדתי נקבה,
ונולדתי מוסלמית בעולם שדי חשדני לגבינו.
מסיבות שאין לי שליטה עליהן.
אבל אני גם מודה בעובדה שנולדתי אל פריווילגיה.
נולדתי להורים מדהימים,
קיבלתי חינוך
ובורכתי בהגירה לאוסטרליה.
אבל גם בורכתי במנטורים מדהימים
שפתחו בשבילי דלתות שאפילו לא ידעתי שהן שם.
מנטור/ית שאמר/ה לי:
"הי, הסיפור שלך מעניין.
בואי נכתוב עליו כדי שאוכל לחלוק אותו עם אנשים.
מנטור/ית שאמר/ה,
"אני יודע/ת שאת כל הדברים האלו שלא שייכים למתקן קידוח אוסטרלי,
אבל בואי בכל מקרה."
והנה אני, מדברת אליכם,
ואני לא היחידה.
יש כל מיני אנשים בקהילות שלי
שראיתי אותם נעזרים במנטורים.
צעיר מוסלמי בסידני
שהשתמש בעזרת מנטור
לפתוח תחרות משוררים בבנקסטאון
שעכשיו הצלחה ענקית.
והוא יכול לשנות את חיהם של כל כך הרבה צעירים.
או בחורה בבריסביין,
בחורה אפגנית שהיא פליטה,
שבקושי דברה אנגלית כשהגיעה לאוסטרליה,
המנטור עזר לה להפוך לרופאה
והיא זכתה בפרס הקווינסלנדי הצעיר בשנת 2008.
היא מקור השראה.
זה לא כל כך חלק.
זו אני.
אבל אני גם האשה בבגדי קידוח,
ואני גם האשה בגלימה מההתחלה.
האם הייתם בוחרים להיות לי למנטור אם הייתם רואים אותי
באחת הגרסאות האחרות של מי שאני?
כי אני אותו אדם.
עלינו להסתכל מעבר לדעות קדומות שבתת-מודע,
למצוא מישהו מהצד ההפוך להיות לו למנטור
מפני ששינוי במבנה לוקח זמן,
ולי אין כזאת סבלנות.
אז אם אנו הולכים ליצור שינוי,
אם אנו הולכים ליצור עולם
שבו לכולנו יש הזדמנויות כאלו,
אז בחרו לפתוח דלתות לאנשים.
כי אתם אולי חושבים שגיוון זה לא עניין שלכם,
אבל כולנו חלק מהמערכת הזאת
וכולנו יכולים להיות חלק מהשינוי הזה.
ואם אתם לא יודעים היכן למצוא מישהו שונה,
לכו למקומות אליהם אתם לא הולכים בדרך כלל.
אם אתם נרשמים לעזור לתלמידים בבית ספר פרטי,
לכו לבית הספר הציבורי המקומי שלכם
או אולי תגשו למרכז הלמידה של הפליטים באזורכם.
או אולי אתם עובדים במשרד.
תשכרו את המתלמד החדש שנראה לא שייך --
מפני שזאת הייתי אני --
ופתחו דלתות בפניהם,
לא בצורה טוקניסטית, מפני שאנו לא קורבנות,
אבל תראו להם הזדמנויות
מפני שפתיחת עולמכם
תגלה לכם שיש לכם גישה לדלתות
שהם אפילו לא ידעו שהן קיימות
ושאתם אפילו לא ידעתם שלא היו להם.
גבירותי ורבותי,
יש לנו בעייה בקהילה, של חוסר הזדמנויות
בעיקר בגלל דעות קדומות שבתת-מודע.
אבל לכל אחד ואחת מכם יש את הפוטנציאל לשנות זאת.
אני יודעת שניתנו לכם הרבה אתגרים היום,
אבל אם תיקחו את החלק הזה ותחשבו עליו באופן קצת שונה,
מפני שגיוון הוא קסם.
ואני מעודדת אותכם להתבוננן מעבר לתפיסה הראשונית
כי אני מתערבת אתכם,
היא בטח מוטעית.
תודה.
(מחיאות כפיים)