Kui keegi, kes näeb välja nagu mina teist tänaval möödub,
kas peate teda emaks,
või hoopis pagulaseks
või rõhumise ohvriks?
Või arvate, et ta on kardioloog,
advokaat
või ehk kohaliku omavalitsuse poliitik?
Kas vaadates mind mõtlete sellele,
kui palav mul võib olla
või kas mu abikaasa on mind sundinud kandma seda riietust?
Mis siis, kui ma oma salli kannaksin hoopis sedasi?
Ma võin kõndida tänaval täpselt samas riietuses,
aga see, mida teised minust eeldavad ja kuidas mind kohtlevad,
sõltub sellest, kuidas seda riidetükki siin kanda.
Ma ei hakka pidama järjekordset monoloogi peakattest,
sest jumal teab, et mosleminaised on palju enamat, kui see riidetükk,
mille nad siis kas seovad endale pähe või mitte.
Asi on oma eelarvamustest kaugemale vaatamises.
Mis oleks, kui kõnnin teist mööda
ja hiljem selguks, et olen tegelikult ralliautode insener,
et disainisin endale võidusõidu auto ja juhtisin ülikoolis rallitiimi,
sest nii see ongi.
Aga mis siis, kui ütleksin, et tegelesin viis aastat poksiga,
sest see on ka tõsi.
Kas see üllataks teid?
Miks?
Daamid ja härrad,
lõpuks on see üllatumine ja käitumine, mis sellega kaasneb
tingitud millestki, mida kutsutakse teadvustamata hoiakuteks
või varjatud eelarvamuseks.
Ja see viib naeruväärselt armetu mitmekesisuse puudumiseni
meie tööjõu hulgas,
eriti just olulistes eluvaldkondades.
Halloo, Austraalia valitsus?!
(Aplaus)
Las ma teen ühe asja kohe selgeks:
Teadvustamata hoiak ei ole sama, mis teadlik diskrimineerimine.
Ma ei ütle, et kõigis teis on peidus varjatud seksist või rassist
või vanainimeste vihkaja, kes ootab head juhust end välja elada.
Seda ma ei ütle.
Meil kõigil on eelarvamused.
Need on filtrid, läbi mille näeme ümbritsevat maailma.
Ma ei süüdista kedagi,
hoiak ei ole süütegu.
Pigem on see miski, mida tuleb märgata,
teadvustada ja selle mõju vähendada.
Hoiakud võivad olla rassi või soo kohta.
Samuti on hoiakud ühiskonnagruppide, haridusest, puudega inimeste kohta.
Ei saa eitada, et kõigil on mingid hoiakud selle suhtes,
mis erineb meie sotsiaalsest normist.
Asi on selles, et kui me tahame elada maailmas,
kus see, kellena ja kus oled sündinud
ei määra su tulevikku
ja kus kõigil on võrdsed võimalused,
siis tuleb viimsel kui ühel meist anda oma panus selleks,
et teadvustamata hoiakud ei dikteeriks inimeste elukäiku.
Teadvustamata hoiakute vallas on üks kuulus eksperiment,
mis käsitles hoiakuid naiste ja meeste suhtes 1970ndatel ja 1980ndatel.
Tol ajal mängisid orkestrites peamiselt mehed,
naisi oli vähem kui viis protsenti.
Nii oli see väidetavalt seetõttu, et mehed mängisid teistmoodi,
eeldatavalt paremini.
Eeldatavalt.
Aga 1952. aastal tegi Bostoni sümfooniaorkester ühe eksperimendi.
Proovikuulamisi hakati tegema pimetestina.
Prooviesinemine ei toimunud mitte hindajate ees vaid sirmi taga.
Kummalisel kombel
ei tuvastatud mingisugust erinevust seni,
kuni esinejatel paluti enne sisenemist
kingad jalast võtta.
Kontsade kõpsumine puitpõrandal oli piisav
et reeta naiste sugu.
Pange nüüd tähele,
katsete tulemused näitasid,
et nii suurenes 50% võrra naiste tõenäosus
esimesest voorust edasi pääseda.
Peaaegu kolmekordistus tõenäosus, et neid valiti orkestrisse mängima.
Mida see meile ütleb?
Seda, et meeste kurvastuseks ei olnud nende mänguviis kuidagi erinev,
kuigi valitses ettekujutus, et see on.
See oligi see hoiak, mis määras tulemuse ette ära .
See, mida praegu teeme, ongi märkamine ja teadvustamine,
et hoiakud eksisteerivad.
Oleme ausad, kõik me teeme seda.
Toon teile ühe näite.
Poeg ja tema isa satuvad kohutavasse liiklusõnnetusse.
Isa hukkub kokkupõrkel
ja raskelt vigastatud poeg viiakse haiglasse.
Kirurg vaatab poega, kes on haiglasse toodud ja ütleb:
"Ma ei saa teda opereerida".
Miks?
"See poiss on mu poeg."
Kuidas see võimalik on?
Daamid ja härrad,
see kirurg on ta ema.
Tõstke käed - ja pole hullu,
tõstke käed, kui te alguses arvasite, et kirurg on mees?
On tõendatud, et teadvustamata hoiakud eksisteerivad,
aga meie asi on seda fakti teadvustada
ja siis leida mooduseid, kuidas sellest mööda saada,
et näeksime lahendusi.
Teadvustamata hoiakutega seoses
on üks huvitav asi kvootide teema.
See on teema, millest palju räägitakse.
Ja üks vastuargumentidest kvootidele on kompetentsi hindamine.
Ma ei taha, et mind valitakse, sest ma olen tüdruk,
ma tahan, et mind valitakse, sest olen seda väärt,
sest ma olen selle töö jaoks parim.
Selline vaade on üsna levinud naisinseneride hulgas,
kellega koos töötan ja keda tean.
Jah, mõistan, olen ka ise nii mõelnud.
Aga kui inimesi hinnatakse nende kompetentsi põhjal,
siis miks peeti 2012. Yale'is tehtud eksperimendis identsete CVde puhul
laboritehniku kohale kandideerimisel,
miks peeti jennifere vähem kompetentseteks,
miks pakuti neile vähem tõenäoliselt tööd ,
ja väiksemat palka kui johnidele?
Teadvustamata hoiakud on küll olemas,
aga tuleb leida võimalus neist mööda minna.
Ja teate, mis on huvitav,
on tehtud uurimusi põhjuste tuvastamiseks,
ja seda kutsutakse väärtuse paradoksiks.
Organisatsioonides, jah, see on veidi irooniline -
organisatsioonides, kus räägitakse kompetentsist
kui värbamise puhul olulisimast aspektist,
palgatakse suurema tõenäosusega mehi ja makstakse meestele rohkem,
sest ilmselt on kompetentsus üks mehelik omadus.
Mida iganes...
Nüüd te ilmselt arvate, et saate aru, mis on minu sõnum.
et saite pihta, milles asi.
Oskate mind ette kujutada sellist asja juhtimas?
Kas te suudate kujutleda mind tulemas ja ütlemas:
"Hei kutid, selline värk! Nii tuleb teha!"
Tore, et suudate.
(Aplaus)
Sest daamid ja härrad, see on mu igapäevane töö.
Lahe on see, et mu töös saab palju nalja.
Tegelikult, mõnes kohas nagu Malaisias
pole mosleminaised naftaplatvormidel üldse märkimist väärt.
Seal on neid nii palju.
Aga nalja saab palju.
Ma mäletan, et rääkisin ühele tüübile,
"Kuule, tead, ma tahan surfama õppida."
Ja tema vastas:
"Yassmin, mul on raske ettekujutada, kuidas sa surfad
kogu selle varustusega, mis sul seljas on,
ja ma ei tea ühtki naisteranda."
Aga siis tuli sellel kutil geniaalne idee,
ta ütles, "Ma tean, et sa juhid organisatsiooni
Piirideta noored, eks ole?
Miks te ei tee moslemitšikkidele mõeldud rannariiete brändi?
Selle nimi võiks olla Surfipüksteta noored"
Ütlesin, et tänan väga.
Ja ma mäletan teist tüüpi, kes ütles,
et ma peaks sööma võimalikult palju jogurtit,
sest see on ainuke kultuur, mida sealkandis leidub.
Probleem on selles, et see on tõsi,
sest meie töötutrul on tohutult puudus mitmekesisusest,
seda eriti juhtivatel kohtadel.
Aastal 2010 tegi Austraalia riiklik ülikool katse,
kus saatis välja 4000 identset avaldust
algajate töökohtadele.
Et saada sama paljudele tööintervjuudele, kui anglosaksi nimega kandidaat,
pidi Hiina nimega kandidaat saatma 68% rohkem avaldusi.
Kui olid Lähis-Idast - Abdel-Magied -
pidid saatma 64% rohkem avaldusi,
ja kui olid itaalllane, siis sul vedas,
tuli ainult 12% rohkem avaldusi saata.
Sellistes kohtades nagu Silicon Valley pole asi palju parem.
Google esitas oma personali mitmekesisuse statistika:
61% olid valged, 30% asiaadid
ja ülejäänud 9% mustanahalised, hispaanlased
ja teised taolised.
Ja muu IT-maailm pole palju parem
nad on ise seda tunnistanud,
aga ma ei tea, mida nad kavatsevad ette võtta.
Uurimuses, mille tegi Green Park,
Briti suurim tippjuhtide otsingu firma,
selgus, et üle poolte FTSE 100 firmades
ei ole ettevõtte nõukogus või juhatuses teise nahavärviga tippjuhte.
Ja kahel kolmandikul firmadest ei ole juhtkonnas kedagi,
kes oleks vähemuste hulgast.
Ja enamik vähemuste esindajaid, kes on jõudnud juhtkonna tasemele,
ei kuulu otseselt tegevjuhtkonda.
Seega nende mõju pole suur.
Ma olen teile nüüd rääkinud igasugu hirmsaid asju.
Kindlasti mõtlete:"Issand, kui jube! Mida mina saan siin teha?"
Õnneks on nüüd nii,
et me oleme tuvastanud probleemi.
Valitseb võimaluste vähesus,
mille põhjuseks on teadvustamata hoiakud.
Kuid võib-olla te mõtlete, et
"Mina ju pole tumedanahaline. Mis see minusse puutub?"
Las ma pakun teile lahenduse.
Nagu ma ennist ütlesin
elame me maailmas, kus otsitakse ideaali.
Ja kui me soovime teha maailma selliseks,
kus inimese sünnijärgne päritolu poleks määrav,
siis tuleb meil kõigil panustada.
Laborandi töökuulutuse katse läbiviija
pakkus ka mõned lahendused.
Ta leidis, et edukate naiste puhul oli üks sarnanus,
üks asi, mis neil kõigil oli ühine,
oli see, et neil olid head mentorid.
Või mentorlus.
Oleme seda juba kuulnud,
see pole uudis.
Siin on teile veel üks ülesanne:
kutsun üles igaüht teist olema mentoriks kellelegi teistsugusele.
Mõelge sellele.
Igaüks tahaks juhendada kedagi, kes on mingil moel tuttav,
kes näeb välja, nagu ta ise,
kellega on midagi ühist.
Kui ma näen südikat moslemitüdrukut,
ütlen ma: "Me võiks midagi koos teha."
Kui kohtate kedagi, kellega käisite samas koolis,
või käisite samas trennis,
on suur tõenäosus, et te tahate seda inimest aidata.
Aga samas on inimesega, kellega teil pole ühiseid kogemusi,
on väga keeruline leida mingit ühisosa.
Mõte leida keegi erinev, keda juhendada,
keegi, kel poleks sama taust, kui teil,
milline iganes see taust ka poleks,
on uste avamine inimestele,
kes ei ole jõudnud veel isegi esikusse.
Sest daamid ja härrad, maailm ei ole õiglane paik.
Inimesed ei sünni võrdsete võimalustega.
Mina sündisin ühes maailma vaesemais linnas Khartoumis.
Olen sünnilt tumeda-nahaline ja naine.
Sündisin moslemina maailmas, mis on meie suhtes umbusklik
põhjustel, mida ma ei saa muuta.
Sellegi poolest tunnistan, et ma sündisin privileegidega.
Sündisin perre, kus on imelised vanemad,
ma sain hariduse
ja mul oli õnne asuda elama Austraalias.
Ja lisaks on mind õnnistatud imeliste mentoritega,
kes on avanud mulle uksi, mida ma ei osanud aimatagi.
Mentor, kes ütles:
"Su lugu on huvitav.
Kirjutame sellest, et ma saaks seda teistega jagada."
Mentor, kes ütles:
"Kõik sinus on selline, mis justkui ei sobiks Austraalia naftaplatvormile,
aga tule sellegipoolest."
Ja siin ma nüüd olen rääkimas.
Ja ma pole ainus.
Mu tutvusringkonnas on igasugu inimesi,
keda nende mentorid on aidanud.
Üks moslemi noormees Sydneys,
kes sai tänu oma mentori toetusele
käivitada luuleslämmi Bankstownis,
millest on nüüdseks saanud suurüritus.
Nüüd saab ta muuta paljude teiste noorte elusid.
Või üks naine Brisbane'is,
üks afgaanitar, kes on põgenik.
kes Austraaliasse saabudes ei osanud üldse inglise keelt,
tänu mentorite abile õppis ta arstiks,
ja pälvis 2008. aastal Queenslandi aasta noore auhinna.
Ta on meile inspiratsiooniks.
See pole nüüd nii kena.
See olen mina.
Aga ma olen ka naine tunkedes,
samuti olen see naine, kes kandis alguses abaiat.
Kas te oleks tahtnud mu mentor olla, kui te oleks mind näinud
mind mõned eelnevas versioonis?
Olen ju sama inimene.
Me peame vaatama kaugemale oma teadvustamata hoiakutest.
leidma endale juhendatava, kes on teist kardinaalselt erinev,
sest struktuursed muutused võtavad aega,
ja mul pole nii palju kannatlikkust.
Kui on kindel tahe asja muuta,
ja teha maailmast koht,
kus kõigil on olemas võimalused,
siis hakake inimestele uksi avama.
Kuigi võite arvata, et teil pole mitmekesisusega asja,
siis oleme kõik ühe süsteemi osad
ja me saame asja paremaks teha.
Ja kui te ei tea, kust leida kedagi erinevat,
minge sinna, kuhu te tavaliselt ei satu.
Kui olete juhendaja erakoolis,
minge kohalikku tavakooli
või astuge läbi piirkonna põgenikekeskusest.
Või äkki töötate kuskil kontoris
Võtke see praktikant, kes üldse ei tundu sobivat -
ma ise olin just selline -
ja avage neile uksi,
mitte ainult näitamise pärast, sest me ei vaja haletsust,
vaid näidake neile võimalusi,
sest oma maailma avamine
paneb teid mõistma, et teil on juurdepääs ustele,
mille olemasolust neil polnud aimugi
ja teie ei teadnudki, et nad ligi ei pääse.
Daamid ja härrad,
meie ühiskonna probleemiks on võimaluste vähesus
seda eelkõige teadvustamata eelarvemuste tõttu
Kuid igaühe võimuses on seda muuta.
Ma tean, et teile on täna esitatud palju väljakutseid.
aga kui te võtaksite ette selle ühe asja
ja vaataksite selle peale veidi teisiti,
sest mitmekesisus on imeline.
Ja ma õhutan teid mööda vaatama oma esmamuljest,
sest ma võin kihla vedada,
et need olid vist valed.
Aitäh!
(Aplaus)