Kodėl gi geras seksas, taip greitai išblėsta,
net jei sutuoktiniai myli vienas kitą kaip ir prieš tai?
Kodėl intymumas negarantuoja gero sekso,
nors mes manome priešingai?
Kitas klausimas yra:
Ar mes galime norėti to ką jau turime?
Tai milijono dolerių vertės klausimas, taip?
Kodėl kas uždrausta yra taip erotiška?
Kodėl nusižengimas sukelia tokią stiprią aistrą?
Kodėl sekso pasekmė yra vaikai,
o vaikai sukelia erotinę krizę tarp sutuoktinių?
Tai lyg mirtinas kirtis mūsų erotiniam gyvenimui, taip?
Ir kaip jaučiatės, kai mylite?
Ir kuo tai skiriasi nuo aistros?
Tai keletas klausimų,
kurie yra mano tyrimų dėmesio centre,
mūsų erotinių troškimų kilmė
ir su jais susijusios dilemos šiuolaikinėje meilėje.
Taigi, aš keliauju aplink pasaulį
ir pastebėjau, jog kur tik
romantika užsimezga tarp žmonių,
aistra ima menkti.
Ši troškimų krizė, kaip savo noro objekto turėjimo krizė,
troškimas kaip mūsų individualumo išraiška,
mūsų laisvės, pomėgių ir tapatybės išraiška.
Troškimas, kuris tapo modernaus meilės suvokimo
ir individualistinės visuomenės kertinis akmuo.
Tai yra pirmas kartas žmonijos istorijoje,
kai mes ieškome ir bandome patirti ilgalaikę seksualinę trauką
ne todėl, jog norime 14 vaikų,
žinoma tam reikėtų turėti dar daugiau, nes kai kurie iš jų neišgyvens,
ir ne todėl, jog tai moters vedybinė pareiga.
Tai pirmas kartas, kai mes norime turėti ilgalaikį sekso partnerį
ir kartu patirti malonumą ir supratimą, kuris išliktų aistringu.
Taigi kas palaiko aistrą ir kodėl tai yra taip sunku?
Ir svarbiausia aistrai palaikyti ilgalaikiuose santykiuose -
dviejų pagrindinių žmogaus poreikių suderinimas.
Viena vertus, mes trokštame saugumo, nuspėjamumo,
patikimumo, pastovumo-
tai yra pagrindas to ką mes
vadiname savo namais.
Tačiau, mes, vyrai ir moterys, taip pat norime
nuotykių, naujovių, paslapties, rizikos,
pavojaus ir ko nors netikėto,
tikriausiai suprantate esmę.
Taigi, suderinti saugumo
ir nuotykių poreikius savo santykiuose,
ar ką mes šiais laikais vadiname aistringa santuoka,
buvo prieštaravimas terminuose.
Santuoka praeityje buvo ekonominė institucija,
kurioje gyvendavote visą gyvenimą,
vaikų, socialinio statuso,
palikuonių ir bendravimo atžvilgiu.
Tačiau šiuo metu norime, jog partneris suteiktų mums ne tik šiuos dalykus,
tačiau dar norime, jog jis būtų geriausias draugas,
patikimas patarėjas bei aistringas mylimasis.
Ir gyventų dvigubai ilgiau.
(Juokas)
Taigi iš asmens reikalaujame to, ką praeityje
suteikdavo visas nedidelis kaimelis:
duok man daiktų, duok man tapatybę, taip pat ir tęstinumą
ir dar ką nors nežemiško, paslaptingo ir įdomaus.
Suteik komfortą ir ekstremalius pojūčius,
naujovių ir ką nors puikiai pažįstamo.
Suteik nuspėjamumą ir nustebimą.
Ir mes manome, jog moteriški apatiniai ir kiti žaislai išgelbės mus.
(Plojimai)
Taigi, mes priartėjome prie tikrosios realybės, taip?
Tačiau tam tikra prasme, manau, kad aistros krizė susijusi
su mūsų vaizduotės krize.
Taigi kodėl geras seksas, taip dažnai išblėsta?
Koks ryšys tarp meilės ir aistros?
Kaip jie susiję ir kokiu būdu jie prieštarauja vienas kitam.
Nes čia ir glūdi erotikos paslaptingumas.
Meilė man asocijuojasi su žodžiu "turėti".
Tačiau žodis aistra asocijuojasi su "aš noriu".
Mylėdami mes norime turėti ir pažinoti savo mylimąjį.
Mes norime sumažinti atstumą ir būti kuo artimesni.
Mes norime išsklaidyti įtampą. Norime artimumo.
Tačiau, kalbant apie aistrą, mes nenorime grįžti į vietą, kurioje jau buvome.
Iš anksto nuspręstas rezultatas mūsų nedomina.
Aistroje mes norime to kito, kažko, kurį mes galėtume aplankyti,
praleisti šiek tiek laiko drauge
ir vyktume tik pasižiūrėti, kas dedasi jo "slėnyje".
Aistroje mes norime kirsti bent keletą tiltų.
Kitaip tariant, ugniai reikalingas deguonis.
Aistrai reikalinga erdvė.
Dažniausiai apie tai kalbama labai abstrakčiai.
Tada aš pradėjau klausti.
Begalę kartų mano kelionėse, dirbant su
"Mating in Captivity,"
aš klausiau, kada žmonės jaučia didžiausią trauką partneriui?
Ne seksualiniu atžvilgiu, tačiau iš esmės.
Ir nesvarbu kurioje šalyje buvau ar su kurios lyties atstovais
bendravau, keli atsakymo variantai vis pasikartodavo.
Taigi, pirmoji grupė žmonių teigė, jog taip jaučiasi,
kai po ilgo laiko nesimatymo jie turi galimybę vėl būti kartu.
Kai jie vėl gali būti drauge,
kai vaizduotėje jie mato save su partneriu
ir kai jie staiga prisimena tą vaizduotės vaisių,
ir kai šis jausmas gali įsišaknyti partneriui neesant drauge-
tai yra pagrindinė aistros sudedamoji dalis.
Tačiau antroji grupė yra dar įdomesnė:
didžiausią trauką jie jaučia,
kai gali matyti savo partnerį darant tai,
kam jis jaučią aistrą, ar tiesiog daro tai kas jam patinka
kai jie gali matyti, jog kiti žmonės jaučia jam trauką
bei jis patraukia kitų dėmesį.
Tada, kai jie mato savo partnerį švytintį ir pasitikintį savimi -
tai būna pagrindinė aistros įsižiebimo priežastis.
Švytintis ir galintis savimi pasirūpinti.
Aistra kyla kai partneriai šalia vienas kito,
kai jie susijungia,
būna tik keli centimetrai vienas nuo kito.
Tačiau taip pat, kai jie nelabai toli vienas nuo kito
ir negali vienas kito matyti.
Kai jie gali žvelgti į partnerį iš šalies,
nors jis toks pažįstamas, tačiau kelioms akimirkoms,
jis vėl tampa paslaptingu ir iliuziniu.
Tuo metu tarp jų susidaro erotinis krūvis
ir jiems vėl tenka vienas kito siekti.
Nes kartais, kaip sakė Proust,
paslaptis glūdi ne naujose vietose,
tačiau naujame požiūryje.
Taigi, tuo metu, kai matome savo partnerį vieną darant ką nors
ir jis jaučiasi įsigilinęs į savo veiklą,
pažvelgus į jį, kelioms akimirkoms mūsų suvokimas pasikeičia
ir pastebime naujas paslaptis, visada buvusias taip arti.
Dar svarbiau yra tai, jog šioje situacijoje
tarp jų dviejų nėra
reikalavimų aistrai.
Niekam nereikia nieko.
Nes aistroje nėra rūpestingumo.
Rūpinimasis yra susijęs su meile. Tai galingas anti-afrodiziakas.
Niekada nemačiau, kad kas nors jaustų aistrą tam
kam jo reikia.
Norėti yra viena. Tačiau reikėti yra aistros malšintojas,
moterys visada apie tai žinojo.
Nes tai, kas atneša tėvystę,
dažniausiai sumenkiną erotinį ryšį.
Dėl gerų priežasčių, taip?
Trečia grupė žmonių atsakė, jog jaučia trauką partneriui tada,
kai juos nustebina, kai jie juokiasi drauge.
Šiandien kažkas ofise pasakė, kad didžiausią
trauką jaučia kai partneris su kostiumu.
Aš atsakiau, jog tai turi būti dėl kostiumo arba kaubojaus batų.
Bet esmė, kad tai turi būti kažkas naujo.
Bet naujovės nėra tik naujos pozicijos ar naujų technikų praktikavimasis.
Tai apie tai, kokias naujas savybes jūs atskleidžiate?
Kokios jūsų savybės yra matomos?
Viena vertus, galima sakyti, jog seksas,
tai ne tik ką mes darome, ar ne?
Seksas tai vieta į kurią jūs keliaujate savyje
ir savo partneryje.
Taigi kur jūs keliaujate sekso metu?
Kurias savo savybes atskleidžiate?
Ką jūs bandote išreikšti sekso metu?
Ar tai kažkas nežemiška ar dvasiška?
Ar tai vieta nešvankumui ar nedideliam agresyvumui?
Vieta, kurioje mes galime tiesiog pasiduoti
ir neprisiimti jokios atsakomybės?
Ar vieta, kurioje galite atskleisti savo infantilius norus?
Visa tai yra kalba,
tai nėra tik elgesys.
Aš domiuosi tos kalbos poetiškumu,
todėl ir pradėjau tyrinėti erotinę inteligenciją.
Nes, kaip žinome, gyvūnai mylisi.
Tai biologinis instinktas.
Mes vieninteliai, kurie sugeba mėgautis erotiniu gyvenimu,
tai reiškia, jog seksualumas yra kuriamas žmogaus vaizduotėje.
Mes tik vieninteliai, kurie gali mylėtis ištisas valandas.
Tai magiškas metas, kurio metu galime patirti keletą orgazmų
ir nieko neliesti, nes tai tik vaizduotės vaisius.
Mes galime, tik užsiminti apie tai ir to nė nedaryti.
Mes sugebame patirti tą nujautimą,
tai dar labiau įžiebia aistrą,
mūsų galimybė įsivaizduoti, lyg tai jau vyksta,
jog tai jau vyksta, nors iš tikrųjų nevyksta
ir viskas vyksta vienu metu.
Taigi, nuo tada, kai pradėjau mąstyti apie erotiką,
aš pradėjau mąstyti ir apie sekso poetiškumą,
aš žvelgiu į tai lyg į inteligenciją,
kažką ką jūs galite puoselėti.
Iš ko tai susideda? Vaizduotė, žaismingumas,
naujumas, smalsumas, paslaptis.
Tačiau svarbiausia yra vaizduotė.
Tam, kad suprasčiau
kokios poros sugeba išsaugoti erotikos kibirkštėlę,
kas išlaiko aistrą, privalėjau grįžti prie
originalaus erotikos apibrėžimo,
prie mistiško apibrėžimo.
Tai privertė mane pažvelgti į
traumuojančią bendruomenės,
kurioje užaugau, patirtį:
visuomenėje Belgijoje, žmonės išgyvenę karą
pasidalino į dvi grupes:
tie, kurie nemirė ir tie kurie grižo atgal į gyvenimą.
Tie, kurie nemirė, gyveno labai paprastai,
jie negalėjo patirti malonumo, negalėjo pasitikėti,
nes kai esi labai budrus, nerimastingas ir sunerimęs,
nesugebi paleisti savo nerimo,
būti žaismingu ir išmaniu.
Tie, kurie grižo į gyvenimą,
suprato erotiką kaip priešnuodį mirčiai.
Jie žinojo, kaip išlikti gyvais.
Kai pradėjau klausytis porų, kurios neužsiima seksu,
jie sakydavo," Aš noriu daugiau sekso",
tačiau išties žmonės nori geresnio sekso
ir jis tampa geresnis tik vėl pasijutus gyvybingu,
pilnu energijos, atsinaujinimo. Tos energijos,
kurią pats seksas jiems ir suteikdavo,
ar ką tikėdavosi, jog tai suteiks.
Taigi, aš pradėjau klausti savęs kito klausimo.
"Aš užgęstu, kai..." tapo mano klausimu.
"Aš išjungiu savo troškimus, kai.." tai nėra tas pats klausimas, kaip,
"Mane užveda..." ir "Tu mane užvedi, kai..".
Žmonės pradėjo sakyti, "Aš užgestu,
kai jaučiuosi prastai, kai nekenčiu savo kūno,
kai jaučiuosi sena, kai neskiriu dėmesio sau pačiai,
kai neturėjau šanso pasišnekėti su tavimi,
kai man nesisekė darbe,
kai nepasitikiu savimi, kai jaučiuosi bevertė,
kai nesijaučiu, jog turiu teisę norėti ar geisti,
ar gauti malonumo."
Tada aš pradėjau klausti, atvirkštinio klausimo.
"Aš užsivedu, kai..."nes dauguma
žmonių mėgsta klausti klausimo, "Tu mane užvedi,
kas mane užveda," ir po to nebeturiu ko paklausti.
Jei jūs jaučiatės miręs viduje, nesvarbu ką gausite dovanų
Valentino dienos proga, tiesiog to neįvertinsite.
(Juokas)
Taigi aš užsivedu, kai
mano troškimai iškyla, aš atsibundu kai...
Šiame meilės ir troškimo paradokse,
glumina tai, jog meilę puoselėjančios savybės, kaip
tarpusavio supratimas, saugumas,
rūpestis ir atsakomybė už kitą asmenį
dažniausiai yra pagrindinės aistrą slopinančios priežastys.
Nes aistra kyla su daugeliu kitų jausmų,
kurie neretai yra slopinantys meilės jausmą:
pavydumas, egoistiškumas, agresija, galia, dominavimas,
ištvirkimas, išdaigos.
Dažniausiai naktį mus užveda tie dalykai,
prieš kuriuos mes esame neigiamai nusiteikę dienos metu.
Žinote, erotiškoji žmogaus pusė nėra politiškai teisinga.
Jei visi svajotų tik apie pilną rožių lovą,
mes nė neturėtume tokios įdomios temos pokalbiui.
Tačiau mūsų galvoje knibžda gausybė dalykų
ir mes ne visad žinome, kaip tai išreikšti asmeniui,
kurį mylime,
nes manome, jog meilės pagrindas yra nesavanaudiškumas,
tačiau aistra kyla iš savanaudiškų paskatų,
gerąją šio žodžio prasme:
nes kitas asmuo mums gali padėti
susisieti su pačiu savimi...
Taigi, noriu jums apibūdinti paveikslą,
kuriame abu šie poreikiai būtų suderinti,
mes gimėme tai žinodami.
Mūsų poreikis yra susisieti, būti atskirtiems,
jaustis saugiems ir patirti nuotykių,
jausti artumą ir nepriklausomybę
ir jei pagalvojate apie vaikutį kuris sėdi jums ant kelių,
taip patogiai ir saugiai,
visiems mums ateis metas, kai teks keliauti į pasaulį,
tam, kad atrastume ir ištirtume jį.
Tai ir yra aistros užuomazga,
kuri reikalauja mūsų smalsumo ir nuotykių ieškojimo.
Ir ateis metas, kai vaikas atsisuks į jus
ir jei jūs ištarsite:
"Vaikuti, pasaulis graži vieta. Pirmyn, keliauk.
Nes ten tavęs laukia linksmybės.",
tai jie, nusisukdami nuo jūsų, pajaus
artumą ir tuo pačiu metu išsiskyrimo pojūtį.
Jie gali perkelti visus vaizduotės vaisius į realybę,
į žaismingumą, tuo pat metu žinodami,
jog jų kažkas laukia grįžtant.
Tačiau jei iš kitos pusės sakysime :
"Aš esu sunerimęs. Aš esu sutrikes. Aš esu prislėgtas.
Mano partneris nebesirūpina manimi.
Kas ten tokio žavaus? Ar mes neturime visko, ko
mudviem reikia, čia, būdami drauge?"
Tada gali įvykti viena iš dviejų reakcijų,
kas tikriausiai mums jau yra nutikę.
Mes grįšime, grįžome, su mumis grįžta
ir tas mažasis vaikas, kuris sugrįš ir
turės pamiršti savo asmenybės dalį,
tam, kad neprarastų kitos.
Aš paaukosiu savo laisvę tam, kad neprarasčiau ryšio su mylimuoju.
Ir aš išmoksiu mylėti
nerimastingai ir rūpestingai
suteikdama saugumo jausmą
ir neišdrįsiu tavęs palikti,
tam, kad galėčiau žaisti, tam, kad patirčiau malonumą,
kad atrasčiau ir suprasčiau save.
Išverskite tai į suaugusiųjų kalbą.
Tai prasideda nuo vaikystės, tęsiasi mūsų seksualinio
gyvenimo laikotarpiu.
Antrasis vaikas vis grįš,
tačiau tik žvilgtels per petį ir nieko nedarys.
"Ar tu būsi ten?
Ar tu prakeiksi mane? Ar ketini sudrausminti?
O galbūt ketini supykti ant manęs?"
Ir galbūt jis jus paliks, bet niekad visai neišeis.
Tai dažniausiai tos poros,
kurių santykiai pradžioje atrodė tokie karšti.
Nes pradžioje besiplėtojantis intymumas
nebuvo toks stiprus,
ir privedė prie aistros menkimo.
Kuo daugiau mes susisiejame, tuo didesnis atsakomybės jausmas,
tuo mažiau mes galime atsipalaiduoti būnant su tuo žmogumi.
Trečiasis vaikas dažniausiai niekada negrįžta.
"Kas yra svarbiausia norint išlaikyti aistrą?"-
tai yra svarbiausias klausimas.
Viena vertus, saugumo jausmo reikia tam, kad galėtumėte iškeliauti.
Kita vertus, jei negalite keliauti, negalite patirti malonumo,
negalite patirti orgazmo,
negalite jausti jaudulio, nes tiek daug laiko
praleidžiate galvodami apie kito žmogaus, o ne savo, mintis.
Taigi, šioje suderinamumo dilemoje,
yra šie du pagrindiniai poreikiai.
Pastebėjau, jog yra du dalykai, kuriuos erotiškos poros daro.
Jie turi daug seksualinės erdvės.
Jie supranta ir suteikia vienas kitam
erotinės erdvės.
Jie supranta, jog glamonės prasideda
ne likus penkioms minutėms iki lytinio akto.
Glamonės prasideda iškart po paskutinio orgazmo.
Ir jie suvokia, jog erotika nekyla vien tik
iš vienas kito glostymo.
Tai erdvė, kurioje jūs paleidžiate kontrolę iš savo rankų,
kur nustojate būti vikriu.
(Juokas)
Tai vieta, į kuria jūs nukeliaujate,
kur nustojate būti geras pilietis,
kur nustojate rūpintis kitais.
Atsakomybė ir aistra tiesiog yra priešingybės.
Jie tiesiog sunkiai suderinami.
Erotiškos poros taip pat žino, jog aistra didėja ir mažėja.
Kaip ir mėnulis, kuris keliauja per savo fazių ciklą.
Tačiau tos poros žino, kaip tą jausmą vėl atgaivinti.
Jie žino, kaip gražinti jį,
jie žino tai, nes
jie sugebėjo paneigti mitą,
spontaniškumo mitą,
jog aistra tiesiog nukris iš dangaus lankstant skalbinius
ir suprato, jog
kas turėjo nutikti,
ilgalaikiuose santykiuose jau nutiko.
Seksas atsidavus yra apgalvotas seksas.
Tai norimas ir tikslingas seksas.
Tai susideda iš koncentracijos ir buvimo 'dabar'.
Laimingos Valentino dienos.
(Plojimai)