Jeigu mes išsivystėme iš beždžionių, kodėl jos vis dar egzistuoja?
(Juokas)
Ogi todėl, kad mes ne beždžionės,
o žuvys.
(Juokas)
Žinojimas, kad esame žuvys, o ne beždžionės
išties yra labai svarbus norint suprasti, iš kur mes atsiradome.
Aš dėstau vieną plačiausių evoliucinės biologijos kursų JAV,
ir kai mano studentai pagaliau supranta, kodėl juos nuolat vadinu žuvimis,
žinau, kad savo darbą atlieku gerai.
Bet paskaitas visada turiu pradėti nuo tam tikrų įsišaknijusių mitų išsklaidymo,
nes, patys to nesuvokdami, daugelis mūsų buvome mokomi apie evoliuciją klaidingai.
Pavyzdžiui, esame išmokyti sakyti „evoliucijos teorija“.
Iš tikrųjų egzistuoja daug teorijų, ir, visai kaip pats procesas,
tos, kurios geriausiai atitinka duomenis, išlieka iki šių dienų.
Iš jų geriausiai žinoma Darvino natūraliosios atrankos teorija.
Tai procesas, kurio metu organizmai, labiausiai prisitaikę prie aplinkos,
išgyvena ir gali daugintis,
o tuo tarpu mažiau prisitaikę organizmai pamažu išmiršta.
Štai ir viskas.
Evoliucija tokia paprasta, ir ji yra faktas.
Evoliucija yra toks pat faktas, kaip „gravitacijos teorija“.
Ir ją taip pat lengva įrodyti.
Tereikia pažvelgti į savo bambą,
kurią turi ir kiti placentiniai žinduoliai,
stuburą, kurį turi ir kiti stuburiniai gyvūnai,
arba DNR, kurią turi bet kuri kita gyva būtybė Žemėje.
Šie bruožai neatsirado žmonėse.
Įvairūs protėviai perdavė juos
visiems savo palikuoniams, ne tik mums.
Bet ne taip pradedame mokytis biologijos, ar ne?
Mes išmokstame, kad augalai ir bakterijos yra primityvūs organizmai,
kad iš žuvų atsirado amfibijos, vėliau ropliai ir žinduoliai,
o tada atsiradai tu,
tokia tobulai išsivysčiusi būtybė linijos gale.
Bet gyvybės vystymasis nėra linijinis,
ir jis nesibaigia mumis.
Bet evoliucija mums visada vaizduojama taip:
beždžionė, šimpanzė,
išnykę žmonių rūšys,
visi tvirtai žygiuojantys link tapimo mumis.
Bet jie netampa mumis, kaip ir mes netampame jais.
Be to, mes nesame evoliucijos tikslas.
Bet kodėl tai svarbu?
Kodėl mes turime teisingai suvokti evoliuciją?
Neteisingas evoliucijos supratimas sukėlė daug problemų,
bet negalima kelti to amžino klausimo
„iš kur mes atsiradom?“,
teisingai nesupratus evoliucijos.
Neteisingas jos supratimas privedė prie sudėtingų ir iškreiptų nuomonių,
apie tai, kaip mes turėtume elgtis su kitomis gyvybėmis Žemėje,
ir kaip turėtume elgtis vieni su kitais
kalbant apie rasę ir lytį.
Taigi nusikelkime atgal 4 milijardus metų.
Štai tas vienaląstis organizmas, iš kurio mes visi atsiradome.
Iš pradžių iš jo atsirado kita vienaląstė gyvybė,
bet jos vystosi iki šios dienos,
ir kai kas sako, kad archėjos ir bakterijos,
sudarančios didžiąją dalį šios grupės,
yra sėkmingiausios visoje planetoje.
jos tikrai gyvuos čia gerokai po mūsų.
Maždaug prieš tris milijardus metų išsivystė daugialąsčiai organizmai.
Tarp jų ir grybai, augalai ir gyvūnai.
Pirmieji gyvūnai su išsivysčiusiu stuburu buvo žuvys.
Taigi, techniškai kalbant, visi stuburiniai gyvūnai yra žuvys,
taigi, techniškai, jūs ir aš esame žuvys.
Nesakykit, kad neperspėjau.
Viena žuvų linija apsigyveno sausumoje
ir iš jų išsivystė, be kita ko, žinduoliai ir ropliai.
Kai kurie ropliai tampa paukščiais, kai kurie žinduoliai tampa primatais,
kai kurie primatai tampa beždžionėmis su uodegomis,
o kiti tampa žmogbeždžionėmis. įskaitant įvairias žmonių rūšis.
Kaip matote, mes neišsivystėme iš beždžionių,
tačiau turime su jomis bendrą protėvį.
Gyvybė aplink mus visą tą laiką nuolat vystėsi:
daugiau bakterijų, daugiau grybų, daugybė žuvų, žuvų, žuvų.
Jei dar neaišku – taip, jos mano mėgstamiausia grupė.
(Juokas)
Gyvybei vystantis, ji taip pat ir nyksta.
Dauguma rūšių išgyvena tik keletą milijonų metų.
Tad dauguma gyvų organizmų Žemėje, mus supančių šiandien,
yra maždaug tokio pat amžiaus kaip mūsų rūšis.
Taigi tai puikybė, egocentriška manyti,
Augalai ir bakterijos yra primityvūs,
o mes, egzistuojantys vos minutėlę
evoliucijos atžvilgiu,
esame kažkuo ypatingi.
Įsivaizduokite gyvybę kaip knygą, be abejo, neužbaigtą knygą.
Mes matome tik keletą paskutinių kiekvieno skyriaus puslapių.
Pažvelgę į aštuonis milijonus rūšių,
su kuriomis dalinamės šią planetą,
įsivaizduokite jas visas kaip keturis milijonus metų evoliucijos.
Jos visos yra jos rezultatas.
Įsivaizduokite mus kaip jaunus lapelius ant seno, milžiniško gyvybės medžio,
nematomomis šakomis susietus ne tik vieni su kitais,
bet ir su savo išnykusiais giminaičiais ir evoliuciniais protėviais.
Būdamas biologas, aš vis dar bandau kartu su kitais mokytis,
kaip visi yra susiję vieni su kitais, kas giminingas kam.
Vis dėlto, galbūt geriau
įsivaizduoti mus kaip žuvį, išmestą ant kranto.
Taip, žuvį, kuri išmoko vaikščioti ir kalbėti,
bet kuriai dar reikia daug išmokti
apie tai, kas mes esame, ir iš kur atsiradome.
Ačiū.
(Plojimai)