Az elmúlt 20 év különféle szakaszaiban
az emberi élet két meghatározó élményét kutattam,
amely irtó sokat tanított az érzelmekről,
és amely forradalmat indíthat el a pszichiátriában.
Az első a zenei élmény mibenléte.
A második a tudatmódosító szerek,
mint az LSD, a varázsgombák
vagy a pszilocibin hatása.
Ez utóbbi a varázsgomba hatóanyaga.
Talán felmerül önökben a kérdés, hogy Woodstockon kívül mi a közös bennük.
Ugyanis a zene nem fizikai anyag.
Leírható a levegőrezgések halmazaként,
melyeket fülünkkel érzékelünk.
Talán a zenének több köze van az esztétikához, mint a biológiához
vagy a kémiához.
A tudatmódosító szerek pedig épp fizikai anyagok.
Megemészthető kémiai vegyületek,
amelyek közvetlenül hatnak az agy kémiájára,
és megváltoztatják a világ érzékelését.
A változás nem végleges,
de hatásai beleszólhatnak életünk alakulásába.
De lássuk be:
a tudatmódosító szerek
képesek váratlan és esetenként veszélyes folyamatokat elindítani.
E kétféle dologban mégis mi a közös?
Kimutattam, hogy a zene s a tudatmódosítók egyaránt befolyásolhatják közérzetünket;
erőteljesen és egymást kiegészítve.
A zene érzelmeinket közvetlenül befolyásolhatja,
ez pedig az agyban mérhető.
Tudatmódosító szerek használata megfelelő körülmények közt
gyógyhatást eredményezhet.
A hatás mintázatokban lelhető fel,
amelyeket agyi képalkotókkal kutathatunk és írhatunk le.
A zene és a tudatmódosítók együttes, célirányos használata
még nagyobb gyógyhatást eredményezhet
a betegnél.
Sőt, hatásukra egészségesebb és boldogabb élet,
egységesebb személyiség érhető el.
A zene lelki egészséget javító útjára már az előtt ráléptem,
hogy azt a lépést elterveztem volna.
Életem nagyjából felét zenészként éltem le,
játszottam helyi zenekarokban
és színházakban,
esküvői és salsa-merengue bandákban.
Philadelphiában évekig tagja voltam egy vonószenekarnak.
Formáló éveim jobbik részében pedig
dobos voltam egy Weezer-Nirvana partizenekarban,
mely később kemény punkba vedlett át.
(Nevetés)
Így igaz.
Dobos egy punkzenekarban.
De csak majd a pszichológusi és idegtudományi pályám kezdetén jöttem rá
és kezdtem értékelni, hogy mi, fajként, milyen széleskörűen és mélyen,
kimondva, kimondatlanul
használjuk a zenét érzelmeink befolyásolására
és gyógyításra.
Néhányunkat pedig a zene hajt előre.
Másoknak a zenénél több kell.
Engem ez érdekfeszítő kérdésekhez vezetett el.
Elkezdtem zenét használva emlékeket és érzelmeket kutatni az agyban.
Első tudományos kutatásom a zene keltette nosztalgiára irányult.
A nosztalgia gazdag, keserédes érzelem,
mely bensőséges viszonyban áll az önéletrajzi emlékekkel.
A nosztalgia gyakran váratlanul tör ránk.
Ismerjük az érzést, amikor az autópályán haladunk,
bekapcsoljuk a rádiót,
vagy elindul kedvenc zeneajánló rendszerünk,
és egy rég nem hallott dalt újra meghallgatunk,
mely rögtön visszavisz időben,
és rabul ejtenek a múlt emlékei –
valami rég elfeledett dolog,
mely valaha sokat jelentett –
talán esküvő, végzős buli
vagy az első gyerek születése,
szerettünk halála.
A zene erőteljes keretet teremthet
az ilyen a mélyreható, jelentőségteli és élénk nosztalgikus emlékeknek.
A nosztalgia lényegében bele van szövődve énérzékelésünk mély rétegébe.
Miként mutatkozik meg valódi énünk?
Az érzelmi történeteinkhez kapcsolt nosztalgia
távol tarthat a szomorúságtól, magánytól,
a létünk fenyegetettségétől,
sőt a halál közelsége érzetétől
és a korunkkal közeledő életalkonyunk képétől is.
Hogy jobban megértsem, miként játszik közre a zene és a nosztalgia,
és ez hogyan tükröződhet az agyban,
a zenei megismerés számítógépes modellezésébe fogtam.
Ezeket olyan agytevékenység kivizsgálására használtam,
melyeket akkor rögzítünk,
amikor az alanyok nosztalgiát és nosztalgiát nem keltő zenét hallgattak.
Sokat jelentett, legalábbis olyan agymániásnak, mint én,
hogy a nosztalgia az agy zömét behálózó területeket mozgósította,
többrétegű kognitív folyamatokat tükrözve.
Viszont a nemnosztalgikus zene olyan agyterületeket mozgósított,
mint a Heschl-tekervény,
amely az általános hangérzetekben játszik szerepet,
vagy a Broca-terület,
amely nemcsak az emberi nyelv nyelvtana és szintaxisa,
de a zene feldolgozásában is részt vesz.
A nosztalgia ezeket és más agyterületeket mozgósított.
Pl. a jutalomérzést szabályozó feketeállományt,
a zsigeri érzelmi élményt szabályozó elülső szigeti lebeny,
vagy az inferior frontális tekervénynél lévő agyterületeket,
mely az önéletrajzi emlékeket idézi fel.
A nosztalgia az agyat behálózó sok területet is mozgósított,
mint a prefrontális kérgi, homloklebeny, övtekervény-, szigeti, nyakszirti,
falcsonti és kéreg alatti területek,
szinte lefedve az összes kognitív képességet.
Ez magyarázhatja, miért van olyan nagyfokú hatása a nosztalgiának.
De ejtsen bármennyire is rabul,
a zene keltette nosztalgia üdítő pillanata röpke.
Inkább sebtapasz,
mint antibiotikum,
és érzelmi egészségünkbe korántsem műtéti szintű beavatkozás.
A zene előhívja a nosztalgiát,
és együttesen érzelmileg megindítanak,
de hogyan válhat ez maradandóvá?
A nosztalgikus agy kutatása után
a Johns Hopkins Egyetem
tudatmódosító szereket kutató csoportjához csatlakoztam,
és hamar felismertem, hogy a zene milyen mély hatásokat vált ki
tudatmódosító élmény során.
Korábban bosszantott, hogy alig lehetett megállapítani,
az egyes zenei ingerek pontosan milyen választ váltanak ki
az egyes személyeknél.
Egy dal valakiben szinte azonnali nosztalgiát vált ki,
míg a másikban közönyt vagy undort.
Egyre jobban felismertem, hogy tudatmódosító élmény során
szinte bármilyen zene hatása lehet mély.
Az ötvenes évek vége óta ismert,
hogy a zene hasznos
a tudatmódosító élményekben való eligazodásban.
Ennek hagyományát mai kutatásaink során fenntartjuk.
Önkéntes alanyainkkal zenét hallgattatunk
a tudatmódosító terápiás ülések során,
és annak ellenére, hogy a legtöbben nem tudják előre,
milyen zenét fogunk lejátszani,
az ülés után
az önkéntesek szinte könyörögnek a lejátszási listáért.
Páran pedig állítják, hogy visszatérnek a dalokhoz,
melyek a legjobban hatottak rájuk a tudatmódosító élmény során,
akár hetekkel, hónapokkal, sok évvel utána is.
Valahogyan ezek a dalok iránytűvé válnak,
és azokhoz az erős, mélyreható, rálátást nyújtó élményekhez vezetnek el,
melyek az üléseken előtűntek.
Még jó, hogy ennek utána kellett járnom.
Hadrendbe állítottam kérdőíveimet,
gondosan megtervezett kísérleteimet,
nagy, tetszetős MRI-berendezéseimet,
hogy megállapítsam,
mi történik az ilyen élmények során,
amely megmagyarázná a rájuk tett hatás mélységét.
Minimális pszichológiai szinten
kollégáimmal megállapítottuk,
hogy pl. az LSD felerősíti
a csak zenehallgatáskor fellépő pozitív érzelmeket.
A megállapítás önmagában lényeges lehet egészséges személyeknél,
de szerfüggőknél és hangulatzavarban szenvedőknél is.
De az agyban mi történik?
Már megtudtuk, hogy az agy egésze hallgatja a nosztalgikus zenét.
Amikor a zenei megismerés számítógépes modelljeit alkalmazzuk,
hogy a zenehallgatás közbeni agytevékenységet
LSD hatása alatt vizsgáljuk,
akkor azt találtuk, hogy az agy egésze zenét hallgat,
az LSD pedig hatásfokozó szerepű.
Amikor a nosztalgia az agy nyelvi területeit:
az emlékezetet és érzelmet mozgósítja,
a tudatmódosítók e területek mozgósítását
legalább kétszeresére növelik.
E területek közé tartozik a talamusz,
mely a szenzoros feldolgozásban fontos,
vagy a mediális prefrontális kéreg
és a hátsó övtekervény-kéreg,
melyek a memória, az érzelem, és a mentális képalkotás terei is.
E területek tevékenysége
akár négyszeresére nőtt LSD-hatás alatt, mint anélkül.
A tudatmódosítókkal 11-ig mehetünk el.
A szenzoros információt az agy sokrétűbben kezeli;
az érzelmek, emlékek, mentális képek dinamikusabbak,
és ez az erős és átfogó mozgósítás,
mely számos agyterületet érint az ilyen élmények során,
utat nyithat annak megértéséhez,
hogy ezek a szerek és élmények hogyan válnak sajátságossá.
A hatás pedig tartós is lehet.
Egészséges személyek kutatásánál kimutattam,
hogy egyetlen nagy adag pszilocibin
az önkéntesek negatív érzelmi hajlamát legalább egy hétig lent tartotta,
a pozitívat pedig
legalább egy hónapig magasan: egyetlen nagy adag pszilocibin.
A negatív érzelmi hajlam csökkenése,
amelyet pszilocibin beadása után megfigyeltünk,
egy héttel a pszilocibin bevétele után is fennállt,
kimutatható volt az ősi agyterületnek,
az ún. amigdalának az érzelmi ingerlésre adott válaszában.
Egy másik, súlyos depressziós betegekkel végzett kutatásban
nemcsak a depresszió jelentős enyhülését figyeltük meg
két adag pszilolibin után,
hanem az amigdala válaszának csekély csökkenését is,
nevezetesen a negatív érzelmi hajlamét ingerlésre,
egy héttel pszilocibin után.
Az amigdala válaszának csökkenése
összefüggött a depresszió tartós enyhülésével
legalább három hónappal a pszilocibin beadása után,
de még mindig számolunk.
Mit jelent mindez?
Azt, hogy a zene és a tudatmódosítók
képesek lehetnek egy időre az agy egészén alakítani,
és olyan idegi áramköri mintázatok változásához vezethetnek,
melyek negatív érzelmi elfogultság forrásai lehetnek.
Ez talán egy időre megkönnyebbülést jelenthet azoknak,
akik negatív érzelmi csapdába szorultak.
Ez pedig épp elég lehet,
hogy önmagukra és az életükre más szemmel tekintsenek,
és több évi depresszió után a gyógyulás útjára lépjenek.
E szerek kutatása korai stádiumban van,
de már széles körű alkalmazását keresik.
Egyre több a bizonyíték,
hogy tudatmódosítókkal hatékonyan kezelhetők olyan hangulatzavarok,
mint a súlyos depresszió,
terápia-rezisztens depresszió,
és az a depresszió és szorongás,
melyet a végstádiumú rákdiagnózis kísér.
Egyre több bizonyíték van arra is, hogy a tudatmódosítók hatékonyak
a szerfüggőség számos változatára,
pl. a dohányzással, alkohollal és kokainhasználattal szemben.
További kutatásokat terveznek,
vagy már folyamatban is vannak,
hogy megállapítsák a tudatmódosítók hatékonyságát
további kezelhetetlen zavarok,
mint pl. az OCD, PTSD,
az opiod-függőség és az anorexia esetében.
Itt pedig nem árt visszalépni egyet és megkérdezni:
"A tudatmódosítót csodaszerként árulják?"
Ha igen, jogunk van kétkedve fogadni.
Mitől ilyen hatékony ez az apró vegyületcsalád
megannyi egymástól eltérő zavar kezelésében?
Egyvalamit érdemes megfontolni.
E zavarokból néhány közös tőről fakad.
Bizonyos szinten
a hangulatzavar és a szerfüggőség
negatív érzelmi hajlamot s valódi énünktől való elszakadást jelent.
A tudatmódosítók áttörést hozhatnak.
A tudatmódosító és a zene egy-két törésvonalat teremt
a negatív érzelmi hajlamot okozó pszichológiai, idegi folyamatok mentén,
amelyekben számos zavar keresztezi egymást.
Talán épp ez a transzdiagnosztikus irány,
amely igazi segélyforrása lehet azoknak,
akik annak módjait keresik,
hogyan épülhetnek fel a sok éves depresszióból és szerfüggőségből.
Azt mondják, az első benyomásra nincs második esély.
A tudatmódosítókra ez igaz lehet.
Hiszen nem számít,
mennyi adatunk van e szerek gyógyhatásának bizonyítására,
páran még mindig az 50-60-as évek megbélyegző világában ragadtak:
mesék az ilyen szerek okozta leküzdhetetlen függőségről,
a genetikai vagy születési rendellenességről
ilyen szerek szedése után,
vagy az attól való félelem, hogy elvesztik józan eszük
és megőrülnek –
vagy még elterjedtebb az elképzelés,
hogy e hatások szükségszerű velejárói és következményei annak,
ha valaki ilyen vegyületeket szed.
Itt az ideje másképp gondolkozni.
Senki sem mondja,
hogy a tudatmódosító szerek mindenkire és mindenre jók.
Ezek olyan erős vegyületek,
melyeket gondosan szabályozott körülmények között kell alkalmazni.
És bizonyára vannak a világon olyanok,
akikre e szerek rendkívül veszélyesek.
Viszont...
az antibiotikumok helytelen beadása
ugyanolyan káros, sőt veszélyesebb lehet.
De megfelelő személynél megfelelő körülmények között
az antibiotikum életet menthet.
Megfelelő személynél, megfelelő körülmények között,
a tudatmódosítók életet menthetnek.
Néha úgy tűnik, lehetetlen szívünket, elménket meggyógyítani,
fejlődni,
de őszintén hiszem,
hogy a segítség forrása mindannyiunkban ott van.
A kihívás néha az, hogy ezeket azonosítsuk és alkalmazzuk.
A tudatmódosítók és a zene
ezt bárki számára lehetővé teheti.
Együtt képesek lehetnek rá, hogy elménket a változás felé irányítsák,
és egyengessük annak útját,
ezzel felfedezve valódi énünk
és azokat a dolgokat,
melyek a világnak értelmet adnak,
és melyekkel felfedezhetjük
a legvalódibb énünk.
Köszönöm.
(Taps)