הם אומרים שאם קירות יכלו לדבר לכל בניין היה סיפור לספר,
אבל מעטים היו מספרים כל כך הרבה סיפורים מרתקים בכל כך הרבה קולות שונים
כמו האייה סופיה, או תבונה קדושה.
נמצאת בצומת הדרכים בין יבשות ותרבויות,
היא ראתה שינויים עצומים משם העיר בו היא עומדת,
למבנה וליעוד שלה.
והיום, הכוחות מכל דור עומדים
מוכנים לספר את המעשיות שלהם לכל מבקר שיקשיב.
אפילו לפני שאתם מגיעים להאייה סופיה, הביצורים העתיקים
מרמזים על המשמעות האסטרטגית של העיר המקיפה,
שנוסדה כביזנטיום על ידי מתיישבים יווניים ב 657 לפני הספירה.
ושינתה את שמה בהצלחה לאגוסטה אנטוניה, רומא החדשה וקונסטנטינופול
כשהיא נכבשה, נכבשה מחדש הושמדה ונבנתה מחדש
על ידי שליטים יוונים, פרסים ורומאים במהלך המאות.
וזה היה בתוך הקירות האלו שהמגלה אקלסיה, או הכנסיה הגדולה הראשונה,
נבנתה במאה הרביעית.
למרות שהיא נשרפה במהרה לגמרי במהומות,
היא קבעה את המיקום של המבנה למבנה הראשי של הדת
למשך מאות שנים לבוא.
קרוב לכניסה, אבני השיש עם תבליטים
הם המזכרות האחרונות לכנסיה השניה.
נבנתה ב 415 לספירה, היא הושמדה במהלך מהומות ניקה של 532
כשקהלים זועמים במרוץ כרכרות
כמעט הדיחו את הקיסר, ג'וסטניאן הראשון.
כשבקושי הצליח להשתלט בחזרה,
הוא החליט לבנות מחדש את הכנסיה בקנה מידה גדול יותר,
וחמש שנים מאוחר יותר, המבנה שאתם רואים לפניכם הושלם.
כשאתם נכנסים, האבנים של היסודות והקירות
מלמלו סיפורים מארצות מוצאן במצריים וסוריה,
בעוד העמודים שנלקחו מהמקדש של ארטמיס נזכרו בעבר רחוק יותר.
כיתובים רונים חרוטים על ידי הויקינגים של משמר הקיסר
נושאים את תהילת ארצות צפוניות רחוקות.
אבל תשומת הלב שלכם נתפשת על ידי הכיפה הגדולה, שמייצגת את השמיים.
מגיעה לגובה של יותר מ 50 מטר ובקוטר של יותר מ 30 מטר
ומוקפת בחלונות מסביב לבסיסה,
הכיפה המוזהבת נראית כתלויה מהשמיים,
אור מוחזר דרך פניה הפנימיים.
מתחת לסימבוליזם הגרנדיוזי שלה, העמודים הקורינתיים המחזקים הקשיחים,
שהובאו מלבנון אחרי שהכיפה המקורית הושמדה חלקית
על ידי רעידת אדמה ב 558 לספירה,
מזכירים לכם בשקט את השבירות שלהם
ויכולות ההנדסה שכזה פלא דרש.
אם תמונה שווה אלף מילים,
למוזאיקות מהמאות לאחר מכן יש הכי הרבה להגיד
לא רק על הנושאים התנכיים שלהן,
אלא גם על הקיסרים הביזנטים שהזמינו אותן,
שהוזכרו פעמים רבות עם ישו.
אבל מתחת לקולות הרמים והצלולים שלהם,
שומעים את ההדים הרודפים של המוזאיקות הפגומות והחסרות,
שחוללו ונבזזו במהלך הכיבוש הלטיני במסע הצלב הרביעי.
בתוך הרצפה, רישום הקבר של אנריקו דונדולו,
שליט ונציה שהורה על המסע,
היא תזכורת בוטה ל57 השנים שהאייה סופיה בילתה ככנסיה רומית קתולית
לפני שחזרה אל שורשיה האורתודוקסים עם הכיבוש מחדש של הביזנטים.
אבל היא לא תישאר כנסיה לזמן רב.
אחרי שהוחלשה על ידי מסעות הצלב קונסטנטינופול נפלה לידי העותומנים ב 1453
ונודעה כאיסטנבול מאז.
אחרי שאפשר לחייליו שלושה ימין של ביזה,
הסולטאן מחמד השני נכנס לבניין.
למרות שניזוק קשות, הפאר שלו לא אבד
לפני הסולטאן הצעיר שמיד הקדיש אותו לאללה,
וקבע שהוא יהיה המסגד המלכותי החדש.
ארבעת הצריחים שנבנו במאה הבאה
הם הסימנים הכי ברורים לתקופה,
ושימשו כתמיכה הנדסית בנוסף למטרה הדתית שלהם.
אבל יש הרבה אחרים.
מחזיקי נרות מקושטים שמקושרים לכיבוש הונגריה על ידי סולימן,
בעוד דיסקי קליגרפיה ענקים תלויים מהתקרה
ומזכירים למבקרים את ארבעת הכליפים הראשונים שבאו אחרי מוחמד.
למרות שהבניין שאתם רואים היום עדיין נראה כמו מסגד, עכשיו הוא מוזיאון,
החלטה שנעשתה ב 1935 על ידי כמאל אתאטורק,
הנשיא המודרני הראשון של תורכיה
אחרי נפילת האימפריה העותומאנית.
זו היתה החילוניות שלו שאפשרה את ההסרה
של השטיחים שהסתירו את עיטורי רצפת השיש
והטיח שכיסה את המוזאיקות הנוצריות.
שיחזור מתמיד איפשר לריבוי הקולות
בהסטוריה הארוכה של האייה סופיה
להשמע שוב אחרי מאות שנים של שתיקה.
אבל הקונפליקט נשאר.
מוזאיקות חבויות בוכות מאחורי קליגרפיה איסלאמית,
פיסות הסטוריה רבות ערך שלא יכולות להחשף בלי להרוס אחרות,
בינתיים, קריאות נשמעות גם מקהילות מוסלמיות ונוצריות
להחזיר את הבניין למטרה הדתית המקורית שלו.
הסיפור של התבונה האלוהית אולי רחוק מלהסתיים,
אבל אפשר רק לקוות שהקולות הרבים שנמצאים שם
יהיו מסוגלים לספר את החלק שלהם בשנים הבאות.