Ок, историите на видео игрите са уникални, защото ти вземаш решенията.
Например, дали да се подиграеш на този проповедник.
ГЕРАЛД: "Живота на колко хора си спасил? От бруксаи? От леши?"
ПРОПОВЕДНИК: "Това няма никакво значение-" ГЕРАЛД: "Попитах те въпрос. Колко?"
Тези избори могат да доведат до незабавна реакция
ГЕРАЛД: "Това е нещо за което да помислите люде".
Или в някои случаи, играта може да
запомни решението ти и да наложи някакво последствие по-късно.
ОХРАНИТЕЛ 1: "Гералд от Ривия. Вещерът". ОХРАНИТЕЛ 2: "Обвинен сте в обиждане на
религиозни чувства. Имаме заповед да ви вземем за разпит."
Тези видове избори са исторически асоциирани с RPG-та,
интеркативна фикция и... каквото наричаме тези игри в стил Разкажи-история.
И мисля, че това е отчасти заради тяхното родословие, което се простира
назад чак до импровизиационни настолни игри
и разклоняващи се книги "Избери си своя история"
Но мисля, че е просто проблем на интерфейса.
Това са игри, където главния начин на взаимодействие с играта е да
избираш опции от меню - като диалогово дърво или лист със следващи ходове
Благодаря ви много за подкрепата.