M-am născut în Den Bosch,
de unde pictorul Hieronymus Bosch și-a luat numele.
De asta întotdeauna mi-a plăcut acest pictor
care a trăit în secolul XV.
Ce e interesant în privinţa lui asupra moralităţii
e că a trăit într-o perioadă în care influența religiei apunea,
și se întreba, cred, ce s-ar întâmpla cu societatea
dacă n-ar exista deloc religie sau mai puțină religie.
A pictat faimosul tablou „Grădina Plăcerilor Pământeşti”
pe care unii l-au interpretat
ca fiind umanitatea înainte de căderea din rai
sau umanitatea fără cădere.
Te face să te întrebi
cum ar fi fost dacă n-am fi gustat din fructul cunoașterii,
ce fel de moralitate am fi avut?
Mult mai târziu, ca student, m-am dus la o grădină diferită,
o grădină zoologică în Arnhem, unde sunt ținuți cimpanzei.
Aici sunt eu la o vârstă fragedă cu un pui de cimpanzeu.
(Râsete)
Am descoperit acolo
că cimpanzeii sunt avizi de putere și am scris o carte despre asta.
La vremea aceea interesul în multe cercetări pe animale
viza agresiunea și competiția.
Am ilustrat o imagine a regnului animal, inclusiv a umanității,
în care în esență suntem competitivi,
suntem agresivi,
urmărim doar propriul nostru interes.
Asta e lansarea cărții mele.
Nu știu cât de bine au citit-o cimpanzeii,
dar cu siguranță păreau interesați de carte.
Pe parcursul cercetării despre putere, dominație,
agresiune, și altele,
am descoperit că cimpanzeii se împacă după certuri.
Aici sunt doi masculi care au avut o scărmăneală.
Au ajuns într-un copac, iar unul dintre ei întinde mâna către celălalt.
La o secundă după ce am făcut poza s-au apropiat,
s-au pupat și s-au îmbrățișat.
E interesant pentru că pe atunci se credea
că totul are legătură cu competiția și agresiunea,
deci nu avea sens.
Tot ce contează e dacă câștigi sau pierzi.
Dar de ce te-ai împăca după bătaie?
Nu are nicio explicație.
La fel fac și bonobii. La ei totul e legat de sex.
Deci se împacă prin sex.
Dar principiul e exact același.
Principiul e că ai o relație valoroasă
care e afectată de conflict,
deci trebuie să faci ceva.
Întreaga mea imagine a regnului animal,
incluzând și oamenii,
a început să se schimbe în acel moment.
Avem această imagine
în științele politice, economie, științele umane,
chiar filozofie,
că omul e un lup pentru om.
În structura de bază, natura noastră e meschină.
Cred că e o imagine nedreaptă față de lup.
Lupul, la urma urmei e un animal foarte cooperant.
De aceea mulți aveți un câine acasă care are aceste caracteristici.
E nedrept și față de umanitate
pentru că umanitatea e mult mai cooperantă și empatică
decât se consideră în general.
Deci am început să fiu interesat de aceste aspecte
și să le studiez la alte animale.
Iată stâlpii moralității.
Dacă întrebi pe oricine: „Pe ce se bazează moralitatea?”
iată cei doi factori care mereu sunt menționați.
Unul e reciprocitatea,
care e asociată cu corectitudinea și dreptatea.
Și celălalt e empatia și compasiunea.
Moralitatea umană e mai mult decât atât,
dar dacă elimini acești doi stâlpi, n-ar rămâne prea mult.
Deci sunt absolut esențiali.
Să vă dau câteva exemple.
E un foarte vechi video din Yerkes Primate Center
unde cimpanzeii sunt antrenați să coopereze.
Deci încă de acum o sută de ani
făceam experimente asupra cooperării.
Sunt doi tineri cimpanzei care au o cutie,
iar cutia e prea grea ca un singur cimpanzeu s-o tragă.
Bineînțeles, se află hrană pe cutie,
altfel n-ar trage așa tare.
Apropie cutia.
Observați că se sincronizează.
Vedeți că lucrează împreună, trag concomitent.
Deja e un mare avans față de multe alte animale
care n-ar fi capabile să facă asta.
Iar acum veți vedea o imagine mai interesantă
pentru că unul din cimpanzei fusese hrănit.
Unul din cei doi nu prea e interesat să muncească.
(Râsete)
[- uneori se pare că își pot transmite dorințele și scopurile prin gesturi]
Priviți ce se întâmplă la sfârșit.
(Râsete)
Ia totul.
(Râsete)
Sunt două aspecte interesante aici.
Unul e că cimpanzeul din dreapta
înțelege perfect că are nevoie de un partener,
deci o percepție deplină a nevoii de cooperare.
Al doilea e că partenerul e dispus să muncească
chiar dacă nu e interesat de hrană.
De ce? Probabil că are legătură cu reciprocitatea.
Sunt multe dovezi la primate și alte animale
că își returnează favoruri.
Așadar i se va returna favorul la un moment dat în viitor.
Și astfel funcționează totul.
Facem același test cu elefanți.
E foarte periculos de lucrat cu elefanții.
Altă problemă cu elefanții e că nu poți face un aparat
care să fie prea greu pentru un singur elefant.
Probabil poți,
dar ar fi un aparat destul mare.
Ce am făcut în cazul lor,
facem aceste studii în Tailanda pentru Josh Plotnik,
avem un sistem în jurul căruia există o funie, o singură funie.
Dacă tragi de un capăt, funia dispare la capătul celălalt.
Deci doi elefanți trebuie s-o apuce concomitent și să tragă simultan.
Altfel nimic nu se întâmplă și sfoara dispare.
În primul videoclip veți vedea doi elefanți eliberaţi simultan,
ajung la dispozitiv.
Dispozitivul e la stânga, cu mâncare pe el.
Deci vin, sosesc împreună,
apucă împreună și trag împreună.
Pare simplu pentru ei.
Iată-i.
Iată cum o apropie.
Dar acum vom face sarcina mai dificilă.
Pentru că scopul experimentului
e de a vedea cât de bine înțeleg cooperarea.
Înțeleg la fel de bine ca cimpanzeii, de exemplu?
În faza următoare
dăm drumul unui elefant înaintea celuilalt,
și acesta trebuie să fie destul de deștept
să stea acolo și să aștepte, să nu tragă de sfoară,
pentru că dacă trage, sfoara dispare și testul se termină.
Acest elefant face ceva ilegal
pe care nu noi l-am învățat.
Dar demonstrează înțelegerea pe care o are,
pentru că își pune piciorul pe sfoară,
calcă pe sfoară și-l așteaptă pe celălalt,
iar celălalt va face toată treaba pentru el.
Asta numim noi parazitism.
(Râsete)
Dar demonstrează inteligența elefanților.
Concep diverse astfel de tehnici alternative
pe care noi nu le-am aprobat neapărat.
Celălalt elefant vine acum
și va trage.
Priviți-l pe celălalt. Nu uită să mănânce, bineînțeles.
(Râsete)
Asta a fost partea de cooperare-reciprocitate.
Acum ceva despre empatie.
Empatia e principala mea temă de cercetare în prezent.
Empatia are două calități.
Una e partea de înțelegere. Iată o definiție obișnuită:
capacitatea de a înțelege și împărtăși sentimentele altuia.
A doua e partea emoțională.
Deci empatia are de fapt două căi.
Una e calea trupului.
Dacă vorbești cu o persoană tristă,
adopți o expresie tristă și o postură tristă
și înainte să îţi dai seama, devii trist.
Asta e într-un fel calea trupului de empatie emoțională,
pe care multe animale o au.
Și un câine obișnuit o are.
De asta țin oamenii mamifere pe lângă casă
și nu țestoase sau șerpi, sau altele
care nu au acel gen de empatie.
Apoi există o cale cognitivă,
care are mai mult de-a face cu împrumutarea perspectivei altcuiva.
Asta e mai limitată.
Sunt câteva animale, cred că elefanții și primatele sunt capabile,
dar sunt foarte puține animale care pot.
Așadar sincronizarea, care e parte din întregul mecanism empatic
e foarte veche în regnul animal.
La oameni, bineînțeles, putem studia asta prin molipsirea căscatului.
Oamenii cască dacă alții cască.
E asociată cu empatia.
Activează aceleași zone în creier.
De asemenea, știm că cei ce suferă de molipsirea căscatului
sunt foarte empatici.
Cei ce au probleme cu empatia, de exemplu copiii cu autism,
nu manifestă molipsire la căscat.
Deci sunt conectate.
Studiem asta la cimpanzei prin prezentarea unui cap animat.
Asta vedeți în stânga sus,
un cap animat care cască.
Și un cimpanzeu care privește,
un cimpanzeu viu care privește un ecran de computer
pe care expunem aceste animații.
(Râsete)
Deci căscatul e contagios, toți sunteți familiari cu asta,
e posibil ca și voi să începeți să căscați curând,
e ceva ce e comun cu alte animale.
E asociat cu acea cale a trupului de sincronizare
care evidențiază empatia,
și asta e practic universală la mamifere.
Studiem și expresii complexe. Asta e consolarea.
E un cimpanzeu mascul care a pierdut o luptă și urlă.
Un pui vine la el și își pune brațul în jurul lui
și îl calmează.
Asta e consolare. E similară cu consolarea umană.
Comportamentul de consolare
(Râsete)
e motivat de empatie.
De fapt modul de studiere al empatiei la copii
e de a instrui un membru al familiei să se arate abătut
și apoi urmărim ce fac cei mici.
Așadar e relaționată cu empatia, și la astfel de expresii ne uităm.
Recent am publicat un experiment de care poate ați auzit,
despre altruism la cimpanzei,
unde întrebarea e dacă le pasă cimpanzeilor
de bunăstarea altuia?
Zeci de ani s-a presupus că doar oamenii sunt capabili de asta,
că doar oamenii își fac griji de bunăstarea altora.
Am făcut un foarte simplu experiment
cu cimpanzei care locuiesc în Lawrenceville,
în stația experimentală Yerkes.
Iată cum trăiesc.
Îi chemăm într-o cameră unde facem experimente cu ei.
În acest caz punem doi cimpanzei alături,
iar unul are un container plin cu jetoane cu diferite semnificații.
Un anumit jeton hrănește doar partenerul care alege,
celălalt îi hrănește pe amândoi.
Acesta e un studiu pe care l-am făcut cu Vicky Horner.
Iată jetoanele în două culori.
Ei au un container plin de ele.
Și trebuie să aleagă una din cele două culori.
Veți vedea cum funcționează.
Dacă acest cimpanzeu face alegerea egoistă,
care e jetonul roșu în acest caz,
trebuie să ni-l dea nouă.
Noi îl luăm, îl punem pe o masă unde sunt două porții,
dar în acest caz doar cel din dreapta primește hrana.
Cea din stânga se depărtează pentru că știe deja
că ăsta nu e un test bun pentru ea.
Următorul e jetonul pro-social.
Deci cel ce face alegerea, asta-i partea interesantă aici,
pentru cel ce alege
nu prea contează.
Ne dă acum un jeton pro-social și amândoi primesc mâncare.
Cel ce alege întotdeauna primește răsplata.
Deci nu contează defel.
Ar putea de fapt alege orbește.
Dar ce am descoperit
e că preferă jetonul pro-social.
Asta e linia de 50% care e probabilitatea aleatorie.
În special dacă partenerul atrage atenția asupra sa, alege pentru amândoi.
Iar dacă partenerul îl presează,
dacă partenerul începe să scuipe apă să-l intimideze
atunci alegerea merge în jos.
(Râsete)
E ca și când ar spune,
„Dacă nu te porți frumos n-am să fiu pro-social azi.”
Iar asta se întâmplă fără un partener,
când nu există un partener acolo.
Deci am descoperit că cimpanzeilor le pasă
de bunăstarea altuia,
în special pentru alți membri din grupul lor.
Ultimul experiment pe care doresc să vi-l menționez
e studiul nostru despre dreptate.
Acesta a devenit un studiu renumit.
Există acum mult mai multe,
pentru că după ce l-am făcut cu zece ani în urmă,
a devenit foarte cunoscut.
L-am făcut original cu maimuțe capucin.
Vă voi arăta primul experiment pe care l-am făcut.
A fost făcut până în prezent cu câini și păsări
și cu cimpanzei.
Dar cu Sarah Brosnan am început cu maimuțe capucin.
Deci ce am făcut,
am pus două maimuțe capucin una lângă alta.
Din nou, aceste animale trăiesc în grup, se cunosc una pe alta.
Le izolăm de grup, le punem într-o cameră-test.
Au o foarte simplă sarcină de făcut.
Dacă dai fiecăreia un castravete,
cele două maimuțe alăturate,
sunt total dispuse să repete de 25 de ori la rând.
Castravetele, chiar dacă e doar apă, după părerea mea,
dar castravetele e în regulă pentru ele.
Dacă dai partenerului struguri,
preferințele culinare ale maimuțelor capucine
corespund exact cu prețurile din supermarket,
deci dacă dai uneia struguri, o hrană mult mai bună,
creezi inegalitate între ele.
Așadar ăsta e experimentul pe care l-am făcut.
Recent am filmat maimuțe noi care n-au mai făcut acest experiment,
crezând că vor avea o reacție mai puternică,
și s-a dovedit a fi adevărat.
Cea din stânga e maimuța care primește castravete.
Cea din dreapta e cea care primește struguri.
Cea care primește castravete,
observați că prima bucată de castravete e ok.
Pe prima bucată o mănâncă.
Apoi o vede pe cealaltă că primește struguri și veți vedea ce se întâmplă.
Ne dă o piatră. Asta e sarcina ei.
Noi îi dăm o bucată de castravete și o mănâncă.
Cealaltă trebuie să ne dea o piatră.
Și asta face.
Primește un bob de strugure și-l mănâncă.
Cealaltă vede.
Ne dă o piatră acum,
primește din nou castravete.
(Râsete)
Testează acum piatra pe perete.
Trebuie să ne-o dea.
Și primește castravete din nou.
(Râsete)
Ăsta e în esență protestul de pe Wall Street.
(Râsete)
(Aplauze)
Să vă povestesc,
mai am două minute, să vă spun o poveste nostimă despre asta.
Acest studiu a devenit foarte renumit
și am primit o mulțime de comentarii,
în special de la antropologi, economiști,
filozofi.
Nu le-a plăcut deloc.
Pentru că deciseseră în mintea lor, cred,
că dreptatea e un aspect complex
și că animalele nu-l pot avea.
Un filozof chiar ne-a scris
că e imposibil ca maimuțele să aibă un simț al dreptății
pentru că dreptatea a fost inventată în timpul Revoluției Franceze.
(Râsete)
Un altul a scris un întreg capitol
spunând că ar crede că e vorba de simţul dreptăţii
dacă cea care a primit struguri i-ar refuza.
Interesant e că Sarah Brosnan,
care făcuse asta cu cimpanzei,
avea vreo două perechi de cimpanzei
în care, într-adevăr, cel ce primea struguri refuza strugurele
până când și celălalt primea strugure.
Deci ne apropiem foarte mult de sensul uman de dreptate.
Și cred că filozofii trebuie să-și regândească filozofia.
Deci să rezumăm.
Cred că avem o moralitate evolutivă.
Cred că moralitatea e mult mai mult decât credeam,
dar ar fi imposibilă fără aceste ingrediente
pe care le găsim în alte primate,
care sunt empatia și consolarea,
tendințe pro-sociale, reciprocitate și un simţ al dreptății.
Am urmărit aceste trăsături specifice
să vedem dacă putem crea moralitate de jos în sus, ca să spun așa,
fără ca religia sau divinitatea să fie implicate,
și să vedem cum se poate obține moralitate prin evoluție.
Vă mulțumesc pentru atenție!
(Aplauze)