Internetul: HTTP și HTML
Eu sunt Jasmine
și sunt program manager în cadrul echipei de ingineri XBOX One.
O trăsătură definitorie este XBOX Live. Este un serviciu online
care conectează jucători din toate colțurile lumii
bazându-ne pe internet pentru a-l face posibil.
Nu este o sarcină ușoară, se întâmplă multe în spatele cortinei.
Internetul schimbă radical modul în care oamenii interacționează.
Dar cum funcționează?
Cum comunică între ele computerele de pe tot globul?
Să ne gândim la navigarea pe internet.
Prima dată, deschizi browserul web.
Aceasta este aplicația folosită pentru accesarea paginilor web.
În continuare, introduci URL-ul (Uniform Resource Locator)
pentru site-ul dorit, spre exemplu tumblr.com.
Bună, mă numesc David Karp, fondatorul Tumblr
și ne aflăm azi aici să vorbim despre cum funcționează browserele.
Probabil te-ai întrebat ce se întâmplă când scrii adresa și dai „enter”.
E așa de nebunesc precum îți imaginezi.
În momentul acela, computerul tău începe să vorbească cu altul, numit server
care, de obicei, se află la mii de mile departare.
În câteva milisecunde computerul tău cere serverului un site
și, astfel, serverul începe să comunice cu computerul tău
printr-un limbaj numit HTTP.
HTTP este abrevierea pentru Hyper Text Transfer Protocol.
Îl poți asocia cu limba pe care computerul o folosește
pentru a solicita un document.
Și este destul de simplu.
Dacă ai intercepta conversația dintre computer și un server pe internet
ar fi alcatuită, în general, din solicitări de tip "GET".
Este foarte ușor: ai cuvântul GET
și numele documentului solicitat.
Dacă încerci să te loghezi pe Tumblr și încarci pagina de log-in
de fapt trimiți o solicitare GET către serverul Tumblr
ce spune GET/login.
Și îi spune serverului Tumblr că vrei codul HTML
pentru pagina de log in.
HTML vine de la Hyper Text Markup Language
și poți să te gândești la limbajul folosit să spui unui browser
cum să facă o pagină să arate.
Dacă te gândești la Wikipedia, în realitate doar un document mare
și HTML este limbajul folosit să facă titlul mare si îngroșat
să alegi fontul potrivit
să legi un anume text de alte pagini
să îngroși un text, să înclini altul
să pui o imagine în mijlocul paginii, să o muți la dreapta sau stânga.
Textul unei pagini este inclus in HTML
dar alte părți, cum ar fi clipurile video și imaginile
sunt file separate, cu URL proprii, ce trebuie solicitate.
Browserul trimite solicitări HTTP separate pentru fiecare
și le afisează pe măsură ce ajung.
Dacă o pagină are o mulțime de imagini diferite
fiecare cauzeazăface o solicitare HTTP separată și pagina se încarcă mai încet.
Uneori, când navighezi pe web, nu doar soliciți pagini cu cereri GET
uneori trimiți informații cum ar fi când completezi un formular
sau cauți răspunsul la o întrebare.
Browserul trimite informațiile acestea ca text, către server,
folosind cererea HTTP de tipul POST.
Să presupunem că te loghezi pe Tumblr.
Ei bine, primul lucru pe care îl faci este o cerere POST
care este un POST pe pagina de log-in
ce are date atașate, cum ar fi adresa de email și parola.
Acestea se duc către serverul Tumblr.
Serverul Tumblr își dă seama că e ok, tu ești David.
Trimite o pagină web înapoi la browser, ce spune: „Succes! Logat ca David".
Împreună cu acea pagină web atașează și o bucățică de modul cookie
pe care browserul o vede
și știe să o salveze.
Și este foarte important, fiind singurul mod în care un browser reține cine ești.
Toate datele cookie sunt un ID pentru Tumblr.
Este un număr care te identifică drept David.
Și browserul web reține acel număr
și data viitoare când dai „refresh” la Tumblr
sau când vizitezi din nou site-ul, browserul știe automat să atașeze acel ID cu cererea
ce se trimite către serverele Tumblr.
Serverele văd cererea venind de la browserul tău
văd ID-ul și știu: "Ok, asta e o cerere de la David.”
Acum Internetul își deschide porțile.
Toate conexiunile sale sunt împărtășite și informația este trimisă ca text.
Acest lucru permite hackerilor să extragă datele personale trimise pe Internet.
Dar site-urile sigure previn asta
cerându-i browserului să comunice pe un canal sigur
folosind ceea ce se numește Secure Sockets Layer
și succesorul său Transport Layer Security.
Te poți gândi la SSL și TLS ca la un strat de securitate ce învăluie comunicațiile
ca să le protejeze de spionare sau falsificare.
SSL și TLS sunt active când se vede un lacăt mic ce apare în bara de adrese
lângă HTTPS.
Protocolul HTTPS se asigură că cererile HTTP sunt sigure și protejate.
Când un site cere browserului să participe într-o conexiune sigură,
întâi prezintă un certificat digital.
Este ca un ID oficial ce demonstrează
că site-ul este autentic.
Certificatele digitale sunt publicate de autoritățile de certificare,
care sunt entități ce verifică identitățile site-urilor
și eliberează certificate pentru ele.
La fel cum un Guvern eliberează buletine și pașapoarte.
Dacă un site încearcă să pornească o conexiune sigură
fără un certificat digital autentic, browserul te va avertiza.
Acestea sunt bazele navigării pe web!
Partea de Internet pe care o vedem zilnic.
Pe scurt, HTTP și DNS se ocupă cu a trimite și a primi codul HTML
fișiere media sau orice de pe internet.
Ce face acest lucru posibil
sunt TCP/IP și rețelele router
care fragmentează și transportă informația în pachete mici
făcute din cod binar,
secvențe de 1 și 0 ce sunt trimise prin cabluri
cabluri din fibră optică, rețele wireless.
Din fericire, odată ce ai învățat cum funcționează Internet-ul
te poți baza pe el
fără să trebuiască să îți amintești toate detaliile.
Și putem avea încredere că aceste straturi vor lucra împreună
ca să livreze cu succes informația.