Már évek óta tart az egyetemeken
a szexuális erőszakról kezdeményezett országos vitafórumunk.
Semmi kétség,
nagyon fontos, hogy a fiatalok értsék a beleegyezés szabályait,
de valahol itt véget is ér a szexualitás megbeszélése.
Ebbe az információs űrbe lép be
a média és az internet –
mint új digitális utcasarok –,
és helyettünk neveli a gyerekeinket.
Ha szeretnénk, hogy a fiatalok biztonságosan, etikusan
és igen: élvezettel köteleződjenek el,
akkor éppen ideje őszintén beszélni arról, hogy mi történik az "igen" után,
és ez azt jelenti, hogy megtörjük a legnagyobb tabut,
és beszélünk a fiatalokkal
a női gyönyör élvezetéről és jogáról.
Igen.
(Taps)
Hajrá, nők!
(Taps)
Három éve beszélgetek 15-20 éves lányokkal
szexuális viselkedésükről és tapasztalataikról.
Kiderítettem,
hogy bár a lányok jogosultnak érzik magukat a szexuális kapcsolatra,
de nincsenek meggyőződve arról, hogy joggal élvezhetik is.
Egy másodéves elitegyetemista diáklány
elárulta nekem:
"Felmenőim mind erős, okos nők voltak.
A nagyanyám csupa tűz volt,
édesanyám karriert épített,
mi a húgommal energikusak vagyunk, ebből fakad nőiességünk."
Folytatásnak elmesélte a szexuális életét:
egyéjszakás kalandok sorozata
13 éves korától kezdődően,
melyek néha
nem voltak a legbiztonságosabbak,
sem kölcsönös vonzalom
és főleg gyönyör nem jellemezte őket.
Vállat vont.
"Gondolom, minket lányokat ilyen engedelmes lényeknek nevelnek,
akik nem követelőznek, és nincsenek vágyaik."
"Álljunk meg egy pillanatra! – feleltem –,
nem azt mondtad, hogy okos, erős nő vagy?"
Elbizonytalanodott.
"Azért történhetett – nyögte ki –,
mert senki nem említette, hogy ez a szexre is vonatkozik."
Már az elején le kellett volna szögezzem, hogy a nagy felhajtással ellentétben,
a fiatalok nem közösülnek sem gyakrabban, sem korábban,
mint 25 évvel ezelőtt.
Mégis teljesen másképp viselkednek.
Mikor ezt figyelmen kívül hagyjuk,
úgy minősítjük, hogy "az nem is szex",
akkor kockázatos és lealacsonyító lehetőséget hagyunk nyitva számukra.
Ez vonatkozik az orális szexre,
melyet kevésbé tartanak meghittnek, mint a közösülést.
"Nem nagy ügy" – mondogatják a lányok,
mintha mind ugyanazt a kezelési utasítást olvasták volna,
főleg, ha fiúk voltak a kedvezményezettek.
A fiatal lányok több okból kaphatók rá.
Kívánatosnak érezték magukat,
emelte társasági pozíciójukat.
Néha kiutat jelentett kínos helyzetből.
A West Coast egyetem elsős diákja mondta:
"Az együtt töltött esete után a lány kielégíti a fiút,
mert nem szeretne szexelni vele,
de a fiú elvárja a kielégülést.
Tehát, ha szeretném, hogy menjen már,
és nem szeretnék mást..."
Annyi egyoldalú orális szexről szóló történetet hallottam lányoktól,
hogy érdeklődni kezdtem:
"Ha kettesben vagyok egy fiúval,
mindig megkér, hogy hozzak neki egy pohár vizet a konyhából,
de ő soha nem hoz nekem,
vagy ha mégis, akkor így:
"Neked is kéne, há...?"
Értik, olyan kelletlenül.
Maguk sem tűrnék el.
Ez nem volt mindig így, hogy a fiúk nem szerették volna.
A lányok nem szerették volna, hogy a fiúk megtegyék.
A lányok szégyellték nemi szervüket.
Egyszerre érezték visszataszítónak és szentnek.
Érzéseik a nemi szervükről
egyenesen gyönyörérzetükhöz kapcsolódtak.
Debby Herbenick kutató az Indiana Egyetemről azt találta,
hogy a női nemi szervről kialakult önkép
nagyobb veszélyben van, mint valaha,
mert elfogadhatatlannak találják természetes megjelenésében.
Kutatások szerint
az egyetemista lányok háromnegyede leborotválja a teljes fanszőrzetét,
legalábbis alkalmanként.
A lányok több mint fele rendszeresen.
Azt mondták, így tisztábbnak érzik magukat,
és ezt önként vállalták.
Bár eltűnődtem, hogy magányosan egy lakatlan szigeten
bíbelődnének-e ezzel.
(Nevetés)
Mikor kitartóan érdeklődtem,
egy sötétebb indok is előkerült:
a megaláztatás elkerülése.
"A fiúk úgy reagálnak, mint akik undorodnak tőle" –
jegyezte meg egy fiatal lány.
"Senki nem szeretné, hogy így beszéljenek róla."
A fanszőrzet borotválásának terjedése a 20-as éveket juttatja eszembe,
mikor először borotválták rendszeresen a hónaljukat és lábukat a nők.
A flapper ruha jött divatba,
a női végtagok hirtelen
fürkésző szemek elé kerültek.
Úgy érzem, hogy ez ismét jelzésértékű.
A női nemi szerv közszemlére került,
kritikusan vizsgálják,
fontosabb mások véleménye a kinézetéről,
mint az, hogy a nőben ez miféle érzést vált ki.
A borotválkozási divat a labioplasztika elterjedéséhez vezetett.
Labioplasztika során a szeméremajkaknak adnak új formát.
A leggyorsabban a serdülőkön végzett ilyen esztétikai műtétek száma emelkedik.
80%-kal nőtt 2014 és 2015 között.
A plasztikai műtétek 2%-át végzik 18 éven aluliakon,
a labioplasztikáknak ez 5%-a.
A leggyakrabban kért végeredmény
a kagylóformájúra összeillesztett nagy szeméremajkak,
neve is van,
figyeljenek:
"Barbie"
(Felhördülés)
Gondolom, nem kell megemlítsem,
hogy Barbie a) műanyagból van,
és b) nincsenek nemi szervei.
(Nevetés)
A labioplasztika ijesztő elterjedése miatt
az Amerikai Szülészek és Nőgyógyászok Szövetsége
nyilatkozatot közölt
erről az orvosilag ritkán indokolható eljárásról,
mely nem bizonyult biztonságosnak,
és mellékhatásai: hegek, zsibbadtság, fájdalom,
és csökkent szexuális érzékenység.
Kétségkívül
áldott szerencse,
hogy még kevés lány vett részt benne,
de riasztóak a jelzések,
melyek felhívják a figyelmünket, hogy milyennek látják testüket a lányok.
Sara McClelland,
a Michigan Egyetem pszichológusa alkotta meg
kedvenc kifejezésem e témáról:
"Intim igazság"
Utal a szex politikai és személyes vonatkozására,
a ki mosogat és ki porszívózik
kérdésekhez hasonlóan.
Felmerül itt is az egyenlőtlenség,
a gazdasági különbség,
az erőszak,
a fizikai és szellemi egészség.
Az intim igazság felveti, hogy gondoljuk át,
ki jogosult már a tapasztalatokra?
Kinek joga élvezni?
Ki az elsődleges haszonélvezője?
Hogy határozzák meg az "elég jó" fogalmát a partnerek?
Őszintén mondom, ezek cseles és megdöbbentő kérdések
még felnőtt nők esetében is,
de mikor lányokról beszélünk,
mindegyre visszatértem a gondolathoz,
hogy korai szexuális tapasztalataikon nem léphetnek egyszerűen túl.
Kutatásaiban McClelland azt találta:
a lányok a fiúknál gyakrabban tekintették
partnerük kielégülését saját kielégülésük mércéjeként.
Ilyeneket mondtak:
"Ha a fiú kielégült,
akkor szexuálisan én is ki vagyok elégülve."
A fiúk inkább saját orgazmusukon mérték le kielégülésüket.
A lányok a rossz szexet is eltérően határozták meg.
A szexuális viselkedésről tartott
legnagyobb amerikai közvélemény-kutatásban
azt állították,
hogy a közösülések 30%-nál éreztek fájdalmat.
Ilyen szavakat említettek: lehangoló,
megalázó,
lealacsonyító.
A fiúknál ezek a szavak sosem szerepeltek.
Mikor a lányok azt állítják, hogy szexuális kielégülésük
nagyobb vagy egyenlő a fiúkénál –,
és ez a kutatásban szerepelt –,
akkor ez félrevezető lehet.
Ha a lány úgy egyezik bele a közösülésbe, hogy reméli, nem fog fájni,
közel szeretné érezni magához a partnerét,
és reméli, hogy a fiú eljut az orgazmusig,
akkor lesz elégedett, ha e a kritériumok teljesülnek.
Nincs abban semmi rossz, ha valaki szeretné közel érezni a partnerét,
vagy boldoggá szeretné tenni a fiút,
és az orgazmus sem az egyetlen mércéje az együttlétnek,
de a fájdalom hiánya,
elég alacsony elvárás saját szexuális beteljesülésünk iránt.
Ezt hallgatva, elgondolkoztam,
és felismertem, hogy lelki csiklóeltávolítást végeztünk
az amerikai lányokon.
Még gyerekkorban kezdjük.
A fiús szülők inkább becézik gyerekük minden testrészét,
vagy legalább megemlítik: "ez a kis pisilőd".
A lányok szülei a köldök után rögtön a térdet említik,
és teljesen kihagyják ezt a területet.
(Nevetés)
Nincs ennél jobb módszer, hogy tabuterület legyen,
mint hogy nem nevezzük meg.
A kamasz fiúk felvilágosításra mennek,
ahol erekcióról és magömlésről hallanak,
míg a lányoknak megemlítjük
a mensit és a nem kívánt terhességet.
Megmutatjuk a női belső ivarszervek ábráját,
ismerik, azt az ökörfej kinézetűt.
(Nevetés)
Mindig elmosódott a kép a lábak közötti részen.
Soha nem említjük meg a hüvelyt,
és természetesen a csiklót sem.
Nem meglepő,
hogy a 14-17 éves lányok fele
soha nem végzett önkielégítést.
Így kezdenek párkapcsolatot,
és azt várjuk, hogy érezzék, hogy a szex róluk szól,
hogy kifejezzék szükségleteiket, vágyaikat, és megvonják a határokat.
Nem életszerű.
Van még valami.
A lányok partnerük kedvében járnak,
függetlenül a nemétől.
Azonos nemű pároknál
eltűnik az orgazmusbeli eltérés.
Ugyanolyan gyakran élveznek, mint a fiúk.
A leszbikus és biszexuális lányok elmondták,
hogy megszabadultak az előírásoktól,
úgy alakították a kapcsolatukat, hogy nekik jó legyen.
A leszbikusok vitatták,
hogy az első közösülés jelentené a szüzesség elvesztését.
Nem azért, mert a közösülés ne lenne jelentős dolog,
de érdemes megkérdőjelezni, miért ennyire hangsúlyos,
mikor a legtöbb lánynak a kellemetlenséget és a fájdalmat jelenti,
miért ez jelenti az érett szexualitás kezdetét,
miért sokkal lényegesebb és kitüntetett átváltozás,
bármi máshoz képest ezen a téren?
Érdemes elgondolkozni, hogy ez mire jó a lányoknak.
Megvédi-e őket betegségektől,
erőszaktól, megcsalástól, bántalmazástól?
Elősegíti-e a kölcsönösséget és törődést,
hogy befolyásolja gondolkozásukat az egyéb nemi aktusokról?
Segíti-e tisztábban látni a helyzetet,
és élvezni a tapasztalatukat?
Hogy van ez az azonos neműek esetében,
akiknek több partnerük is lehet, heteroszexuális közösülés nélkül?
Rákérdeztem a problémára egyik lánynál:
"Hogy jöttél rá, hogy már nem vagy szűz?"
Azt felelte, hogy ráguglizott a kérdésre.
(Nevetés)
De a Google nem volt egyértelmű.
(Nevetés)
Végül ő maga döntötte el, hogy már nem szűz,
mivel már volt orgazmusa a partnerével.
Elgondolkoztam,
hűha.
Csak egy pillanatra képzeljük el,
hogy így határoznánk meg!
Ismétlem, nem azért, mintha a közösülés ne lenne lényeges,
hiszen az,
de nem az egyetlen számottevő dolog,
Ne tekintsük a szexet adott cél hajszolásának,
hanem gondoljuk át, és legyen lehetőségáradat,
melegséggel, szeretettel, izgatással,
vággyal, érintéssel, intimitással.
Érdemes megkérdezni a fiataloktól:
ki a tapasztaltabb szexpartner?
Az, aki három órán át becézgeti partnerét,
érzéki légkört teremt és kapcsolódik,
vagy az, aki észvesztésig leissza magát buliban, s felcsíp egy alkalmi partnert,
hogy megszabaduljon a szüzességétől még az egyetem előtt?
A mentalitás megváltoztatásának egyetlen lehetséges módja,
ha többet beszélgetünk a fiatalokkal a szexről.
E normális beszélgetéseket
beépítjük a mindennapjainkba,
másképp közelítjük meg az intim témát,
úgy, ahogy megváltoztattuk a közéletben
a nőkről szóló beszélgetéseket.
Vegyünk 300 találomra kiválasztott
holland és amerikai lánnyal készült közvélemény-kutatást
két hasonló egyetemről,
melyben a lányok beszámolnak korai szextapasztalatukról.
A holland lányok megtestesítették mindazt, amit a lányainktól elvárunk.
Kevesebb negatív következményről számoltak be:
mint pl. betegségek, terhesség, megbánás.
Több volt a pozitívum:
tudtak beszélgetni a partnerükkel,
akit jól ismertek.
Felelősen felkészültek az eseményre,
melyet maguk is élveztek.
Mi a titkuk?
A holland lányok szerint orvosaik, tanáraik és szüleik
őszintén beszéltek velük
kicsi koruktól kezdve
a szexről, élvezetről és a kölcsönös bizalom fontosságáról.
Lényegesebb,
hogy az amerikai szülők sem zárkóztak el a szexről való beszélgetéstől,
de hajlamosak e beszélgetéseket
a kockázatra és veszélyre korlátozni,
míg a holland szülők a felelősség és élvezet egyensúlyát emelik ki.
Bevallom,
mint szülőt
megrendített a dolog,
mert tudom,
ha nem vettem volna részt a kutatásban,
akkor én is a fogamzásgátlásról,
betegségek elleni védekezésről,
a beleegyezésről beszéltem volna a gyerekeimnek, mert modern szülő vagyok,
és úgy gondoltam volna,
hogy jó munkát végeztem.
Már tudom, hogy ez nem elég.
Azt is tudom, mit szeretnék a lányainknak.
Szeretném, hogy tekintsék a szexualitást önismereti lehetőségnek,
kreativitás és kommunikáció jellemezze
minden kockázata ellenére.
Szeretném, hogy élvezzék testük érzékiségét,
anélkül hogy csak erre korlátoznák magukat.
Szeretném, ha kifejeznék, mi jó nekik az ágyban,
és ki is elégítenék vágyaikat.
Szeretném, ha biztonságban lennének a nem kívánt terhességtől,
betegségtől,
kegyetlenségtől,
megaláztatástól,
erőszaktól.
Ha bántalmazzák őket,
szeretném, ha segítené őket az iskolájuk,
munkáltatójuk,
a bíróság.
Sokat kérek,
de nem túlzás.
Szülők, tanárok, ügyvédek és önkéntesek,
felnevetünk egy lánynemzedéket, akik fel mernek szólalni
az egyenlő bánásmódért otthon,
az iskolában,
a munkában.
Itt az idő, hogy az intim igazságot
a magánéletben is megköveteljük.
Köszönöm.
(Taps)