Des de fa uns quants anys, ens hem ocupat d'un debat nacional
sobre agressions sexuals als campus universitaris.
Sens dubte,
és crucial que els joves entenguin les normes bàsiques del consentiment.
Però és aquí on les converses sobre sexe acaben.
I en aquest buit d'informació
els mitjans de comunicació i Internet,
aquest nou punt de trobada digital,
eduquen els nostres fills en lloc nostre.
Si de debò volem que els joves tinguin sexe de manera segura, ètica,
i sí, plaent,
és el moment de tenir una conversa oberta i honesta
sobre què passa després del "sí".
I això inclou trencar un dels tabús més gran de tots:
parlar amb els joves sobre la capacitat i el dret de les dones al plaer sexual.
Clar que sí.
(Aplaudiments)
Vinga, noies.
(Aplaudiments)
Vaig passar-me tres anys parlant amb noies d'entre 15 i 20 anys
sobre les seves actituds i experiències amb el sexe.
I el que vaig descobrir
va ser que les joves poden sentir-se amb dret a tenir comportament sexual,
però no necessàriament se senten amb dret de gaudir-lo.
Una estudiant de segon d'una prestigiosa universitat
va dir-me:
"Vinc d'una família amb llarga tradició de dones intel·ligents i fortes.
La meva àvia era pura dinamita,
la meva mare és una dona professional,
la meva germana i jo fem soroll, la nostra forma de mostrar poder femení".
Després va començar a descriure'm la seva vida sexual.
Diferents trobades sexuals ocasionals,
que van començar quan tenia 13 anys,
i que no eren...
precisament responsables,
ni precisament recíproques,
ni precisament plaents.
Va encongir les espatlles:
"Suposo que les noies som educades per ser criatures dòcils
que no expressen el que volen o necessiten".
"Espera un moment", vaig dir-li.
"No m'acabes de dir com n'ets d'intel·ligent i forta?"
Ella va dubtar.
"Suposo que...", va dir finalment,
"ningú em va dir que la imatge d'intel·ligent i forta s'aplica al sexe".
Cal dir que, tot i el que es diu,
les joves no estan tenint relacions sexuals més sovint o més d'hora
que les joves de fa 25 anys.
Sinó que estan desenvolupant un altre tipus de comportament.
I quan ho ignorem,
quan posem l'etiqueta "això no és sexe",
obre la porta a un comportament de risc i de falta de respecte.
Això passa especialment en el sexe oral,
que els adolescents consideren que és menys íntim que el coit.
Les noies em deien: "No és gran cosa",
com si haguessin llegit totes el mateix manual d'instruccions,
en el qual els nois són els que se'n beneficien.
Les noies tenen molts motius per practicar-lo.
Les feia sentir desitjades;
era una manera d'estimular el seu estatus social.
Algunes vegades, era la manera de fugir d'una situació incòmoda.
Una estudiant de primer d'una universitat de l'oest va dir:
"Una noia li fa una mamada a un noi al final de la nit
perquè ella no vol tenir sexe amb ell,
i ell espera quedar satisfet.
O sigui que, si vull que el noi marxi
i no vull que passi res més..."
He sentit tantes històries de noies que practican sexe oral sense rebre'n...
que vaig començar a preguntar
"I si cada cop que estiguessis a soles amb un noi,
et demanés que li portessis un got d'aigua de la cuina,
però ell no te'l portés mai a tu,
o si ho fes, fos com...
'vols que...?'".
Ja m'enteneu, de mala gana.
No ho permetríeu.
Però no sempre era que els nois no volien fer-ho.
Eren les noies les que no volien que els nois ho fessin.
Les noies expressaven sentir vergonya sobre els seus genitals.
en el sentit que eren alhora bruts i sagrats.
Els sentiments de les dones sobre els seus genitals
s'han connectat directament amb el seu plaer en el sexe.
Debby Herbenick, una investigadora de la Universitat d'Indiana,
creu que l'autoimatge que tenen les noies dels seus genitals està assetjada
amb més pressió que mai
per veure'ls inacceptables en el seu estat natural.
Segons un estudi,
un 75% de les universitàries es depila completament el pèl púbic
de tant en tant,
i més de la meitat ho fa regularment.
Les noies em van dir que aquesta depilació les feia sentir més netes,
i que era una elecció personal.
Tanmateix, em vaig preguntar que si les abandonessin a una illa deserta
no sé si seria una tasca en la qual invertirien el seu temps.
(Rialles)
I quan vaig anar més enllà,
va sorgir una motivació més preocupant:
evitar la humiliació.
"Els nois actuen com si els disgustés",
una jove em va dir.
"Ningú vol ser tractada així".
L'augment de la depilació púbica em recorda els anys vint,
quan les dones van començar a depilar-se regularment les aixelles i les cames.
Va ser quan els vestits de xarleston es van posar de moda,
i les extremitats femenines eren visibles tot d'una,
destapades a la mirada pública.
I d'alguna manera crec que això és un senyal
que la part més íntima d'una noia es destapa a la mirada pública,
pot ser criticada,
és més important com ho veu algú altre
que com la noia ho percep.
Aquesta tendència en la depilació ha provocat l'augment de la labioplàstia.
La labioplàstia, que és la reducció dels llavis interiors i exteriors,
és la cirurgia estètica que més està creixent entre les adolescents.
Va créixer un 80% entre el 2014 i el 2015,
i mentre les menors de 18 anys representen el 2% de totes les cirurgies estètiques,
representen el 5% en la labioplàstia.
L'aparença més demandada, curiosament,
en la qual els llavis exteriors s'uneixen com una petxina,
s'anomena...
atenció...
"La Barbie".
(Gemecs)
Crec que no cal dir que
la Barbie a) és feta de plàstic
i b) no té genitals.
(Rialles)
La moda de la labioplàstia ha esdevingut tan preocupant
que el Col·legi Americà d'Obstetres i Ginecòlegs
ha fet declaracions sobre el procediment,
dient que és rarament indicat mèdicament,
que no s'ha provat que sigui segur
i que els efectes secundaris inclouen cicatrius, insensibilitat, dolor
i disminució de la sensibilitat en l'acte sexual.
Ara bé, és cert que,
per sort,
el nombre de noies que ho fa és encara baix,
però representa una explicació important
de com aquestes noies veuen el seu propi cos.
Sara McClelland,
una psicòloga de la Universitat de Michigan,
va encunyar el meu terme preferit per parlar d'això.
"Justícia íntima".
És la idea que el sexe té implicacions polítiques, però també en té de personals,
com qui renta els plats a casa,
o qui passa l'aspiradora.
I augmenta els aspectes sobre la desigualtat,
la imparitat econòmica,
la violència,
la salut física i mental.
La justícia íntima demana que considerem
qui té dret a tenir una experiència sexual.
Qui té dret a passar-s'ho bé?
Qui és el beneficiari principal?
Com defineix el que és acceptable cada membre de la parella?
Honestament, crec que aquestes preguntes poden ser delicades i traumàtiques
de respondre per a una dona adulta,
però si parlem de noies joves,
continuo pensant que la seva precoç experiència sexual
no hauria de ser una cosa que hagin de superar.
En el seu estudi,
McClelland va trobar que les dones joves tendien més que els homes joves
a utilitzar el plaer de la parella com a mesura de la seva satisfacció.
I deien coses com:
"Si ell queda sexualment satisfet,
llavors jo estic sexualment satisfeta".
Els homes joves tendien a mesurar la satisfacció segons el propi orgasme.
Les dones també definien el mal sexe de manera diferent.
En l'estudi més ampli mai fet
sobre el comportament sexual dels americans,
van afirmar que patien dolor en les trobades sexuals
un 30% de les vegades.
També van utilitzar paraules com "depriment",
"humiliant",
"denigrant".
Els homes no van utilitzar mai aquest vocabulari.
O sigui que quan les dones joves manifesten nivells de satisfacció sexual
iguals o millors que els dels homes
(i això passa en estudis)
pot ser fals.
Si una noia té una trobada sexual esperant que no li faci mal,
volent sentir intimitat amb la parella,
i esperant que ell tingui un orgasme,
ella quedarà satisfeta si es compleixen els 3 criteris.
I aquí no hi ha res dolent si vols intimar amb la teva parella,
o si vols que quedi satisfet,
i l'orgasme no és l'única mesura de l'experiència...
Però l'absència de dolor...
és una barrera molt baixa de la pròpia realització sexual.
Després d'escoltar tot això i pensar-hi,
vaig adonar-me que hem realitzat una ablació psicològica
a les noies americanes.
Començant des de la infància,
els pares de nens diuen pel nom les parts del cos amb més facilitat,
diuen "aquí tens el penis".
Però els pares de les nenes només van del melic als genolls,
però tota aquesta part d'aquí queda sense nom.
(Rialles)
No hi ha millor manera per fer una cosa innombrable
que no posar-li nom.
Llavors els joves van a les classes d'educació sexual
i aprenen que els nois tenen ereccions i ejaculacions,
i les noies tenen...
la regla i embarassos no desitjats.
I els joves veuen que el diagrama intern del sistema de reproducció femení,
ja sabeu el que sembla el cap d'un toro...
(Rialles)
I sempre sense definir entre les cames.
Mai diem vulva,
gairebé mai diem clítoris.
Cap sorpresa,
menys de la meitat de les noies d'entre 14 i 17 anys
s'ha masturbat mai.
I aquestes noies tenen experiències sexuals amb altres
i esperem que d'alguna manera pensin que el sexe les inclou,
que elles ja són capaces d'articular les seves necessitats, desitjos i límits.
Això no és realista.
Continuem.
La inversió d'una noia en el plaer de la seva parella
existeix independentment del sexe de la parella.
Per tant, en trobades homosexuals,
la diferència quant a l'orgasme desapareix.
El clímax sexual de les noies i el dels nois s'iguala.
Les noies lesbianes i bisexuals em van dir
que s'havien sentit alliberades saltant-se el guió,
amb la llibertat de crear una trobada que els funcioni.
Les noies homosexuals també van qüestionar la idea del primer coit
com a definició de virginitat.
No perquè el coit sigui poca cosa,
sinó perquè cal qüestionar per què aquest sol acte,
que la majoria de noies associa a incomoditat o dolor
es considera el llistó de la sexualitat en l'edat adulta,
molt més important
i transformador que cap altra cosa.
I val la pena considerar com serveix a les noies,
si les manté salves de malalties,
coacció, traïció o assetjament.
Si les encoratja a la reciprocitat i a la solidaritat,
cosa que influeix en com veuen els actes sexuals dels altres,
si els dóna més control
i plaer en la seva experiència.
I què significa per a les adolescents homosexuals,
que poden tenir diferents parelles sexuals sense penetració heterosexual.
Vaig preguntar a una noia lesbiana:
"Com vas saber que ja no eres verge?"
Va dir que ho havia buscat a Google.
(Rialles)
Però Google no n'estava segur.
(Rialles)
Al final va dir que va decidir que ja no era verge
després de tenir el primer orgasme amb una parella.
I vaig pensar:
"Ep!"
Què passaria si per un moment
imaginéssim que aquesta és la definició?
Altre cop, no perquè el coit no sigui una gran cosa,
que ho és,
però no és l'única cosa.
I més que pensar que el sexe és una carrera amb un objectiu,
això ens ajuda a repensar el concepte de gamma d'experiències
que inclouen calidesa, afecte, excitació,
desig, tacte, intimitat.
Val la pena preguntar als joves:
qui és la persona que té més experiència sexual?
La que té una relació amb una parella durant 3 hores
amb sensualitat i comunicació,
o la que s'emborratxa en una festa i es lia amb un desconegut
per abandonar la seva "virginitat" abans d'arribar a la universitat?
L'única manera per tal que el canvi de mentalitat arribi
és parlant més de sexe amb els joves.
Si nosaltres normalitzem el tema,
l'integrem en la vida quotidiana,
parlem d'aquests actes íntims d'una altra manera,
de la manera com gairebé hem canviat
la manera de parlar de la dona en públic.
Un altre estudi de 300 noies triades a l'atzar
d'una universitat holandesa i una altra d'americana,
dues universitats similars,
enfocat en les primeres experiències sexuals.
Les holandeses serien un exemple d'allò que volem per a les nostres noies.
Però amb menys conseqüències negatives
com malalties, embarassos, penediments,
I amb més resultats positius
com ser capaç de comunicar-se amb la parella,
amb qui es coneixerien força bé,
preparar-se per a una experiència responsable,
i passar-s'ho bé.
Quin era el seu secret?
Les noies holandeses van dir que els seus doctors, professors i pares
els van parlar planament,
des de ben petites,
sobre sexe, plaer i la importància de la confiança mútua.
A més,
els pares americans no és que no estiguin a gust parlant de sexe,
però tendim a plantejar aquestes converses
en termes de risc i perill,
mentre que els pares holandesos parlen d'equilibrar responsabilitat i diversió.
Us he de dir,
com a mare,
que em va fer mal,
perquè sé,
que sense conéixer aquesta investigació,
hauria parlat als meus fills sobre anticonceptius,
protecció de malalties sexuals,
sobre consentiment perquè sóc una mare moderna
i hauria pensat...
feina ben feta.
Però ara sé que no és suficient.
També sé el que espero per a les nostres noies.
Vull que vegin la sexualitat com una font d'autoconeixement,
creativitat i comunicació,
tot i els riscos potencials.
Vull que puguin gaudir de la sensualitat dels seus cossos
sense ser reduïdes a això.
Vull que siguin capaces de demanar el que volen al llit,
i aconseguir-ho.
Vull que es protegeixin dels embarassos no desitjats,
malalties,
crueltat,
deshumanització,
violència.
Si les agredeixen,
vull que puguin recórrer a les escoles,
a les empreses,
als tribunals.
Demanem molt,
però no massa.
Com a mares, professores, defensores i activistes,
hem educat una generació de noies perquè tinguin veu,
i esperin un tractament igualitari a casa,
a la classe,
al lloc de feina.
Ara és el moment d'exigir aquesta justícia en la seva intimitat
en les seves vides també.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)