Smo v letu 15 n.št. in Rimskemu imperiju gre odlično.
Zasluge si lasti predvsem cesar,
toda ne bi mu uspelo
brez zvestih vojakov kot je Servius Felix.
Servius je vstopil v vojsko kot legionar pred osmimi leti, ko je jih dopolnil 18.
Sin obubožanega kmeta ni imel velike izbire.
Za razliko od večine vojakov, ne zapravlja denarja za igre na srečo.
Zato je prihranil večino zaslužka.
Še vedno ima tudi viaticum,
tri zlatnike, ki jih dobijo vojaki ob vstopu.
Na koncu vojaščine, če preživi, bo dobil več akrov zemlje.
Doma je zagledan v dekle,
ki jo želi za ženo.
Po koncu vojaške službe, ki traja 25 let,
ga čaka vse to.
Življenje poklicnega vojaka je nevarno in izčpavajoče.
Danes je njegova legija s še tremi legijami,
prehodila "veliki marš" 30.000 Rimskih 'dvojnih korakov'
ali približno 36 km.
Vojaška obleka, ki jo nosi, in orožje,
vključno z mečem,
ščitom,
in dvema sulicama,
tehta čez 20 kg.
Prišteti pa je treba še nahrbtnik (sarcina),
v katerem nosi hrano in orodje za postavljanje kampa -
motiko,
žago,
kramp
in košaro.
Čeprav je Servius izčrpan, se nocoj ne bo mogel naspati.
Določen je bil za stražo,
paziti mora na domače živali
in na morebitno sovražno zasedo.
Na koncu, ko leže, ga je groza naslednjega dne,
ki ga bo spomnil na najhujšo moro.
Ob zori zajtrkuje še s sedmimi tovariši, ki si delijo šotor.
Zanj so kot družina, z brazgotinami iz bitk, ki so jih skupaj bili.
Servus je iz Italije,
njegovi tovariši pa iz raznih delov imperija,
ki se razteza od Sirije do Španije.
Nahajajo se daleč od doma, v severni Germaniji.
Servusiova legija in še tri ostale, ki so tudi tukaj,
so pod poveljstvom nečaka cesarja Tiberiusa, ki nosi ime
po očetovih zmagah nad Germanskimi plemeni - Germanicus.
Ena legija ima skoraj 5000 mož,
razdeljenih v kohorte po 500,
dalje razdeljeni v centurije po 80 do 100 mož.
Vsaka centurija je pod poveljstvom centuriona.
Aquiliifer, nosilec orla, hodi na začetku legije
in nosi znak orla.
Centurioni hodijo ob vojakih in kričijo:
"Dex, sin, dex, sin."
"Desna, leva, desna, leva."
Začenjajo z desno, ker leva ne prinaša sreče.
Kljub strogi disciplini, je čutiti napetost v zraku.
Lani so se nekatere legije uprle in zahtevale
večjo plačo in krajše služenje.
General in njegova karizma in pogajalska spretnost
sta preprečila nasilni upor.
Danes je "samo pohod", 30 kilometrov.
Nemško nižavje v Germaniji nima Rimskih cest,
zato morajo vojaki nasipavati poti in graditi mostove -
kar jim jemlje več časa kot spopadi.
Končno prispejo na cilj, kraj, ki ga Servius dobro pozna.
Gre za jaso na robu Teutoburškega gozda.
Tam je pred šestimi leti imperij pod Augustom
doživel poraz v bitki proti Germanom pod vodstvom Arminiusa,
ki je iz zasede potolkel tri legije.
Med pohodom po ozki stezi
so legije presenetili iz bližnjega gozda med nevihto,
in jim preprečili izhod.
To je bil en najhujših Rimskih porazov
in August ga ni prebolel.
Servius je bil en redkih preživelih.
Še vedno se mu v morah prikazujejo tovariši, ki ležijo, kjer so padli.
Vrnili so se, da z vsemi častmi pokopljejo mrtve tovariše.
Ko zbira kosti, se sprašuje
ali ima v roki kost koga, ki ga je poznal.
Večkrat skoraj že na glas zajoka, a nadaljuje z delom.
Imperij lahko gre k vragu.
Ko bi že lahko dobil malo kmetijo in tam živel z bodočo ženo,
če mu bogovi naklonijo še 17 let.