Krisztus után 15-ben járunk. A Római Birodalom virágzik.
A legtöbb babért a császár aratja le,
de ez a siker nem jöhetett volna létre
olyan hűséges katonák nélkül, mint Servius Felix.
Serviust, a szegény földműves szerény kilátásokkal rendelkező fiát,
8 évvel ezelőtt, 18 évesen sorozták be a légióba.
A légiósok többségével ellentétben ő nem szerencsejátékozik,
így zsoldja nagy részét megtakarítja.
Még megtartotta útravalóul,
besorozásakor kapott három aranypénzét is.
Ha megéli a nyugdíjat, néhány hektár földet fog kapni.
Otthon nagyon kedvelt egy lányt,
akit feleségül szeretne venni.
De a nősüléssel várnia kell,
míg letölti 25 éves szolgálatát.
A legionárius élete veszélyes és kimerítő.
Servius légiója három másikkal együtt
ma egy 30 000 lépéses, közel 36 kilométeres
"nagy menetelésre" vállalkozott.
Servius páncélja és fegyverei,
beleértve a kardját,
pajzsát,
két dárdáját,
több mint 20 kilogrammot tesznek ki.
Ebbe nem számít bele a sarcina, vagyis a hátizsákja,
amiben az élelmét és a táborépítéshez szükséges szerszámokat,
ásót,
fűrészt,
csákányt
és vödröt cipeli.
Servius hiába kimerült, nem sokat fog aludni ma éjjel.
Ő az első őrszem,
vagyis vigyáz a teherhordó állatokra,
és riaszt egy esetleges rajtaütés esetén.
Miután végzett, éberen fekszik, rettegve a következő naptól,
amely a legrosszabb rémálmát fogja felidézni.
Hajnalban megeszi reggelijét hét sátortársával együtt.
Olyanok, mint egy család, mindenkinek van hege a közösen vívott csatákból.
Servius itáliai származású,
de társai a császárság minden területéről érkeztek,
Szíriától Hispániáig.
Így Germánia északi részén mindegyikük messze van otthonától.
Servius légiója és a másik három, amellyel ma együtt vonul,
Tiberius császár unokaöccse, Germanicus parancsnoksága alá tartozik,
akit apja germán törzsek elleni katonai sikerei után neveztek el.
Mindegyik légió közel 5000 fős,
500 fős cohorsokra osztva,
és tovább bontva 80-100 fős centuriákra.
Minden centuriát egy centurio vezet.
Az aquilifer, a sasjelvény hordozója menetel elől,
és viszi a légió jelvényét.
A centuriók a légiósok mellett menetelnek, diktálva az ütemet.
“Dex, sin, dex, sin,"
"Jobb, bal, jobb, bal,"
jobb lábbal kezdve, mivel a balt szerencsétlennek, sinisternek tartják.
A szigorú fegyelem ellenére feszült a légkör.
Az előző évben számos légiós lázadozott,
több zsoldot és a szolgálati idő csökkentését követelve.
Csak a parancsnok tekintélyének és tárgyalási képességeinek köszönhetően
tudták megelőzni a tömeges lázadást.
A mai nap "csak menetelésről" szól, mindössze 30 kilométer.
Mivel Germánia mocsarai és erdei kívül esnek a birodalom úthálózatán,
a katonáknak töltéseket és hidakat kell építeniük, hogy előrehaladhassanak.
Mostanában ezzel több időt töltenek, mint a harcokkal.
Végül megérkeznek céljukhoz – egy helyre, melyet Servius túl jól ismer.
Ez a teutoburgi erdő melletti tisztás,
ahol 6 évvel ezelőtt, még Augustus császár uralma idején,
a germán törzsek Arminius törzsfőnök vezérletével
váratlanul megtámadtak és megsemmisítettek három légiót.
A keskeny úton haladó légiókat
szakadó esőben, az erdő rejtekéből támadták meg,
a menekülő utat elzárva.
Ez volt az egyik legszörnyűbb vereség, amit a rómaiak elszenvedtek,
és amit Augustus sosem tud feledni.
Servius a néhány túlélő egyike volt.
Még mindig rémálmai vannak arról, ahogy a társai holtan fekszenek.
A sereg most visszatért, hogy katonai tiszteletadással temesse el a holtakat.
Miközben Servius segédkezik, nem tud szabadulni a gondolattól,
hogy ezek a csontok az ismerőseihez tartozhattak.
Néha hangosan felsírna, de folytatja munkáját.
A birodalom dicsősége a legkevésbé sem érdekli.
Csakis a nyugdíjas életért sóvárog, egy kis birtokon, a menyasszonyával,
ha az istenek még 17 évig életben tartanák.