השנה היא 15 לספירה והאימפריה הרומאית משגשגת.
רוב הקרדיט הולך לקיסר,
אבל ההצלחה לא היתה אפשרית
בלי חיילים נאמנים כמו סרביוס פליקס.
סרביוס התגייס כלגיונר לפני שמונה שנים בגיל 18,
הבן של איכר עני עם מעט אפשרויות.
בניגוד לרוב הלגיונרים, הוא לא מהמר,
אז הוא היה מסוגל לחסוך את רוב המשכורת שלו.
הוא אפילו שמר על הויאטיקום,
שלושת מטבעות הזהב שקיבל כשהתגייס.
אם הוא ישרוד עד הפרישה, הוא יקבל מספר דונמים של אדמה.
והוא שם עין על בחורה בבית
איתה התכוון להנשא.
אבל הוא יהיה חייב לחכות עד שישלים את 25 שנות השרות שלו
לפני שזה יקרה.
והחיים של לגיונר מסוכנים וקשים.
היום, הלגיון של סרביוס, יחד עם שלושה אחרים,
יצא ל"מסע הגדול" של 30,000 צעדים רומאים,
שווה ערך לכמעט 36 קילומטר.
השריון וכלי הנשק של סרביוס,
כולל הגלדיוס שלו,
סקוטום,
ושני פילה,
שוקלים יותר מ 20 קילו.
וזה לא כולל את התרמיל שלו או סרקינה,
שמכיל אוכל ואת כל הכלים שהוא צריך כדי לעזור לבנות את המחנה --
את,
מסור,
מכוש,
וסל.
למרות שסרביוס מותש, הוא לא ישן הרבה הלילה.
הוא מצוות למשמרת הראשונה,
מה שאומר להשגיח על בהמות המשא
ולהיות ערני למארב אפשרי.
אחרי שסיים, הוא שכב ער, חולם על היום הבא,
שיגרום לו להזכר בסיוט הגדול ביותר שלו.
עם שחר, סרביוס אוכל ארוחת בוקר עם שבעת חבריו לאוהל.
הם כמו משפחה, כולם נושאים צלקות מקרבות בהם נלחמו יחד.
סרביוס הוא מאיטליה,
אבל חבריו החיילים הגיעו מכל האימפריה,
שנמתחת מסוריה עד ספרד.
אז כולם רחוקים מהבית באדמה הצפונית של גרמניה.
הלגיון של סרביוס ושלושה אחרים איתו היום
תחת הפיקוד של האחיין של הקיסר טיביריוס גרמניקוס,
שנקרא על שם ההצלחה הצבאית של אביו נגד השבטים הגרמנים.
בכל לגיון יש בערך 5,000 אנשים,
מחולקים לקבוצות של בערך 500,
שמחולקים שוב לסנטוריס של בערך 80-100 אנשים.
כל סנטורי נמצאת תחת פיקוד של סנטוריון.
אקויליפר, או נושא עיט, צועד בראש הלגיון
נושא את אות העיט.
הסנטוריון צועד ליד הלגיונרים ושואג פקודות,
"דקס, סין, דקס, סין,"
"ימין, שמאל, ימין, שמאל,"
מתחילים עם רגל ימין כי רגל שמאל נחשבת למביאת מזל רע.
למרות המשמעת הקשוחה, יש מתח באויר.
בשנה שעברה, כמה לגיונים באזור התמרדו,
ותבעו שכר טוב יותר וקיצור זמן השרות.
רק הכריזמה של הגנרלים שלהם וכישורי המשא ומתן שלהם
מנעו מרד מלא.
היום זה "צעדה בלבד," רק 30 קילומטר.
כשהביצות והיערות של גרמניה נמצאים מעבר למערכת הדרכים של האימפריה
הגברים צריכים לבנות דרכים וגשרים כדי להתקדם --
משהו שהם בילו לאחרונה יותר זמן בלעשות מלהלחם.
לבסוף, הם הגיעו ליעד שלהם, מקום שסרביוס מכיר יותר מדי טוב.
זו קרחת יער בפאתי יער טוטבורג,
שם לפני שש שנים, במהלך שלטון המלך אוגוסטוס,
שבטים גרמנים תחת המנהיג שלהם ארמיניוס
הציבו מארב והשמידו שלושה לגיונות.
ממשיכים לאורך שבילים צרים,
הליגיונות הותקפו ממחסה היער תחת גשם שוטף
כשבריחתם נחסמת.
זו היתה אחת התבוסות הגרועות ביותר שהרומאים אי פעם סבלו
ואוגוסטוס מעולם לא התגבר על זה.
סרביוס היה אחד הניצולים היחידים.
לסרביוס עדיין יש סיוטים על חבריו שוכבים במקום בו נפלו.
אבל עכשיו הצבא חזר לקבור את המתים עם כבוד צבאי מלא.
כשהוא עוזר במשימה,
הוא לא יכול שלא לתהות אם העצמות בהן טיפל שייכות למישהו שהכיר.
מספר פעמים הוא רוצה לבכות בקול, אבל הוא ממשיך במשימה.
התהילה של האימפריה יכולה ללכת לעורבים.
כל מה שהוא רוצה זה לפרוש בחווה קטנה עם אשתו לעתיד,
אם האלים יחוסו עליו עוד 17 שנה.