Jó napot!
A nevem Gala,
és olyasmiről fogok ma beszélni önöknek, ami nagyon fontos nekem.
10 éves vagyok,
normális kislány, mint a többiek.
CM2-be, vagyis 5. osztályba járok egy spanyol iskolában, Párizsban.
Társastáncolok, flamenkózok és gitározok is.
Egyszer mikor anyukámmal és az öcsémmel, Gabriellel utaztunk autóval,
láttunk egy hatalmas transzparenst Párizs egyik nagy toronyházán.
Ezen a hirdetésen
egy haragos arcú kisfiú nézett ránk a mellén összekulcsolt kezekkel.
A felirat a következő volt:
"Rák hétévesen? Ez komoly?"
"Komoly, anyu?
De hogy lehet ez, anyu?" – kérdeztem.
Erre ő így válaszolt:
"Ez az élet igazságtalansága.
Szerencsénk van, mert egészségesek vagyunk.
Támogatnunk kell az orvostudományt, hogy meggyógyíthassák a beteg gyerekeket."
Minden nap, amikor buszra ülök,
embereket látok a földön esőben, hidegben.
És minden este látom,
hogy a szüleim leveleket kapnak különböző alapítványoktól
borzasztó képekkel.
Tudják, csontsovány gyerekek, akik élet-halál harcot vívnak
két- vagy háromévesen, tíz hónaposan?
Szégyen!
És a szívem legmélyéről mondom,
nem akarom többé ezt látni.
Igazságtalan, hogy egyesek túlélik, mások nem.
Mindig is azt láttam, hogy sok az igazságtalanság.
Ezért létrehoztam egy alapítványt
a szegénység leküzdésére
és a kórházban fekvő gyermekek megsegítésére.
Az alapítvány neve: Piros Lóhere.
Lóhere, mert szerencsét és esélyt ad mindenkinek.
Igen, mindenkinek!
És piros, mert a Vöröskeresztre emlékeztet,
amely mindig segít és ápol.
Azt kérem önöktől,
ne őrizgessék a pénzüket hiába.
Ha adományoznak, segítenek, ezáltal életeket mentenek.
Nem vagyok Szent Péter, sem Coluche, sem Emmanuelle nővér.
Gala vagyok.
És én, a 10 éves Gala,
inkább mentek meg 10 gyereket, mint senkit.
(Taps)
Emmanuelle nővér valami számomra nagyon fontosat mondott:
"Hallgassuk meg, értsük meg a gyámoltalanok szükségleteit,
hogy jobban segíthessünk nekik,
és akkor minden megtörténhet."
Én ezentúl a születésnapomra
adományokat fogok kérni a barátaimtól és a családomtól,
a rengeteg tárgy helyett, amikkel már tele van a szobám,
és amik többé már nem tesznek boldoggá.
Ha mindenki ezt tenné.
a világ sokkal jobb lenne.
Az önzetlenség nem kor kérdése,
mindannyian adhatunk.
Minden boldog gyereknek üzenem,
hogy adjanak valami apróságot.
Ez ad értelmet az életünknek.
Ez ad értelmet az én életemnek.
És ne mondja senki, hogy lehetetlen!
Köszönöm.
(Taps)