Pogledajte ljudski mozak,
brdoviti pejzaž vidno razdeljen na levu i desnu stranu.
Ova struktura nadahnula je jednu od preovlađujućih ideja o mozgu:
da leva strana kontroliše logiku,
a desna kreativnost.
Ipak, ovo je mit koji nije zasnovan na naučnim dokazima.
Kako je onda došlo do ove neistinite ideje,
i gde je greška?
Istina je da mozak ima levu i desnu stranu.
Ovo se najbolje vidi kod spoljašnjeg sloja, korteksa.
Unutrašnji delovi, poput strijatuma,
hipotalamusa,
talamusa
i moždanog stabla
kao da su sačinjeni iz neprekidnog vlakna,
ali su zapravo organizovani na levu i desnu stranu.
Leva i desna strana mozga zapravo kontrolišu različite funkcije tela,
poput kretanja i vida.
Desna strana mozga kontroliše kretanje leve ruke i noge i obrnuto.
Sistem vida još je složeniji.
Oba oka imaju levo i desno vidno polje.
Oba leva vidna polja šalju se u desnu stranu mozga
i oba desna vidna polja šalju se u levu stranu mozga.
Mozak onda koristi obe strane da stvori potpunu sliku sveta.
Naučnici ne znaju zasigurno zašto postoji to ukrštanje.
Jedna teorija kaže da je počelo ubrzo nakon što su životinje razvile
složenije nervne sisteme, jer smo tako dobili prednost bržih refleksa.
Ako životinja vidi grabljivicu koja joj prilazi sleva,
najbolje je da beži na desno.
Možemo reći da su vid i kontrola kretanja dva sistema koja se oslanjaju
na strukturu levo-desno,
ali problemi nastaju kada tu zamisao proširimo na logiku i kreativnost.
Ova zabluda počela je sredinom 19. veka
kada su dva neurologa, Broka i Vernike,
ispitivali pacijente koji su imali probleme u komunikaciji zbog ozleda.
Istraživači su otkrili oštećenja na levim temporalnim režnjevima,
tako da su navodili da leva strana mozga kontroliše jezik.
To je ušlo u popularnu maštu.
Pisac Robert Luis Stivenson
zatim je uveo ideju logičke leve hemisfere
koja se takmiči sa emotivnom desnom hemisferom
i to predstavio kroz svoje likove, doktora Džekila i gospodina Hajda.
Ali ova ideja nije istrajala kada su doktori i naučnici
ispitivali pacijente kojima je nedostajala jedna hemisfera
ili kojima su dve hemisfere bile odvojene.
Ovi pacijenti pokazivali su potpun niz ponašanja,
i logičkih i kreativnih.
Kasnija istraživanja pokazala su da je jedna strana mozga aktivnija od druge
za neke funkcije.
Jezik je više lokalizovan u levoj strani,
dok je pažnja u desnoj.
Tako jedna strana mozga možda radi više,
ali ovo više zavisi od sistema nego osobe.
Nema dokaza koji bi sugerisali
da pojedinci imaju dominantnu stranu mozga
ili da podrže ideju podele na levu i desnu stranu
između logike i kreativnosti.
Neki ljudi mogu biti izrazito logični ili kreativni,
ali to nema veze sa stranama njihovog mozga.
Čak i sama ideja logike i kreativnosti, koje su jedna nasuprot drugoj,
nije baš smislena.
Rešavanje složenih matematičkih problema zahteva nadahnutu kreativnost
i mnoga sjajna umetnička dela imaju složene logičke okvire.
Skoro svaki logički i kreativni podvig
nosi u sebi znak jedinstvenog mozga koji funkcioniše kao celina.