הכפיים מזיעות
הלב מאיץ,
פרפרים בבטן.
אתם לא יכולים לזעוק לעזרה.
לא רק שהגרון שלכם סגור מכדי לנשום,
אלא שזה יהיה כל כך מביש.
לא, לא עוקבת אחריכם מפלצת,
אתם מדברים בציבור,
גורל שחלק תופסים כגרוע ממוות.
כי כשאתם מתים, אתם לא מרגישים כלום.
על הבמה, אתם מרגישים פחד במה.
אבל מתי שהוא כולנו נצטרך לדבר
בפני אנשים,
אז אתם צריכים לנסות להתגבר.
קודם כל, תבינו מה זה פחד במה.
בני האדם הם חיות חברתיות,
המחווטים לדאוג בנוגע למוניטין.
דיבור בציבור יכול לאיים עליו.
לפני נאום אתם חוששים,
"מה אם אנשים יחשבו שאני נורא ואידיוט?"
הפחד להצטייר כאידיוט נוראי
הוא תגובה לאיום
מחלק פרימיטיבי של המוח שלנו
שקשה מאוד לשלוט בו.
זו תגובת ההילחם או ברח.
תהליך הגנה עצמית הקיים במגוון חיות,
שרובן לא נושאות נאומים.
אבל יש לנו שותף חכם
בחקר הפחד.
צ'ארלס דארווין בחן את תגובת הילחם או ברח
בתצוגת הנחשים של גן החיות של לונדון.
הוא כתב ביומן שלו,
"הרצון וההיגיון שלי היו חסרי אונים אל מול הדמיון של הסכנה
"שמעולם לא חוויתי."
הוא סיכם שתגובתו
היתה תגובה עתיקה שלא מושפעת
מהניואנסים של התרבות המודרנית.
אז, עבור המוח המודע המודרני שלכם,
זה נאום.
לשאר המוח שלכם,
שבנוי לפי חוקי הג'ונגל,
כשאתם מבינים את התוצאות האפשריות
של כישלון בנאום,
זה הזמן לברוח
או להילחם עד המוות.
ההיפותלמוס שלכם, שנפוץ בבעלי חוליות,
גורם לבלוטת יותרת המוח שלכם להפריש
את ההורמון ACTH,
מה שגורם לבלוטת האדרנל
להזרים אדרנלין לתוך הדם.
הצוואר והגב שלכם מתקשים, אתם כפופים.
הרגליים והידיים שלכם רועדות כשהשרירים שלכם מתכוננים למתקפה.
אתם מזיעים.
לחץ הדם שלכם מזנק.
מערכת העיכול שלכם נסגרת
כדי למקסם את העברת חומרי המזון
והחמצן לשרירים ולאיברים חיוניים,
אז הפה שלכם מתייבש, ואתם מרגישים פרפרים.
האישונים שלכם מתרחבים,
קשה לכם לקרוא דברים מקרוב,
כמו הרשימות שלכם,
אבל ממרחק זה קל.
כך עובד פחד במה.
איך אנחנו נלחמים בזה?
ראשית, פרספקטיבה.
זה לא הכל בראש.
זו תגובה נורמלית, הורמונלית, של כל הגוף
על ידי מערכת עצבים אוטונומית על טייס אוטומטי.
ולגנטיקה יש חלק עצום בחרדה חברתית.
ג'ון לנון ניגן על הבמה אלפי פעמים.
כל פעם הוא הקיא לפני.
כמה אנשים פשוט מחווטים
להרגיש יותר מפוחדים בהופעה לפני ציבור.
מאחר ופחד במה הוא טבעי ובלתי נמנע,
התמקדו במה שאתם יכולים לשלוט בו.
התאמנו
הרבה,
התחילו הרבה לפני
בסביבה דומה להופעה האמיתית.
אימון בכל משימה מגדיל את ההיכרות שלכם
ומפחית את החרדה,
כך שכשמגיע הזמן לדבר בציבור,
אתם בטוחים בעצמכם
ובמשימה שלפניכם.
סטיב ג'ובס התאמן על הנאומים האפיים שלו
במשך מאות שעות,
והתחיל שבועות מראש.
אם תדעו מה אתם אומרים,
הקהל ימלא אתכם באנרגיה
במקום לתת להיפותלמוס שלכם
לשכנע את הגוף שלכם שהוא עומד להיות ארוחה
ללהקה של טורפים.
אבל היי, להיפותלמוס של בעלי החוליות
היו מיליארדי שנים יותר אימון מאשר לכם.
ממש לפני שאתם עולים לבמה,
זה הזמן לשחק מלוכלך
ולעבוד על המוח.
מיתחו את הזרועות למעלה ונשמו עמוק.
זה גורם להיפותלמוס שלכם להפעיל
את תגובת ההרגעה.
פחד במה לרוב פוגע הכי קשה
ממש לפני המצגת,
אז קחו את הדקה האחרונה כדי להתמתח ולנשום.
אתם מתקרבים למיקרופון, הקול צלול,
הגוף רפוי.
הנאום המוכן היטב שלכם משכנע את הקהל הפראי
שאתם מרצים גאונים כריזמטיים.
איך?
אתם לא התגברתם על פחד הבמה,
אתם התאמתם את עצמכם אליו.
ולעובדה שלא משנה
כמה אתם נראים מתורבתים,
בחלק מהמוח שלכם,
אתם עדיין חיה פראית,
חיה פראית, חכמה ורהוטה.