Vincent Moon: Hogyan használjuk a számítógépet,
kamerát, mikrofonokat, hogy megjelenítse a világot
egy alternatív módon,
amennyire csak lehet?
Hogyan lehetne esetleg az internetet
egy új formátumú filmvilág létrehozására használni?
És valóban, miért is készítünk felvételeket?
Nos, egy ilyen egyszerű kérdéssel a fejemben
kezdtem 10 évvel ezelőtt filmezni,
először egy barátommal, Christophe Abric-kal.
Volt egy honlapja, a La Blogothèque néven,
a független zenének szentelve.
Bolondultunk a zenéért.
Másképpen akartuk bemutatni a zenét,
filmezni a zenét, amit imádunk, és a csodált zenészeket,
amennyire csak lehet, legtávolabb a zeneipartól
és messze a velejáró kliséktől.
Elkezdtük hetente közzétenni
az előadásokat az interneten.
Ebből fogunk néhány kivonatot látni most.
A Grizzly Beartől a zuhany alatt
Sigur Ros-ig, ahogy játszik egy párizsi kávézóban.
Ahogy Phoenix játszik az Eiffel-toronynál
Tom Jones-ig, a New York-i szállodai szobájában.
Az Arcade Fire-tól egy liftben
az Olympiades-ban
Bejrútig, ahogy lemegy egy brooklyni lépcsőházban.
Az R.E.M.-től egy autóban
a The Nationalig egy asztal körül éjszaka
Dél-Franciaországban.
Bon Ivertől, ahogy néhány barátjával játszik
egy Montmartre-i lakásban
Yeasayer-ig egy hosszú éjszakán át,
és sok mindenki más
az ismeretlenektől a nagyon híres zenészekig.
Közzétettük mindazon filmeket
ingyen a neten,
meg akartuk osztani
ezeket a filmeket, amelyek a zenét
másként jelenítik meg.
Szerettünk volna létrehozni, egy másfajta meghittséget,
az új technológiát felhasználva.
Akkor, tulajdonképpen már 10 éve,
nem volt még egy ilyen projekt a neten,
és én hiszem, hogy ezért voltak, a Take Away Show projektek
olyan sikeresek,
és értek el milliós nézettséget.
Egy idő után, kezdtem egy kicsit -
máshová akartam menni.
Szükségét éreztem, hogy utazzak, felfedezni másféle zenéket,
felfedezni a világot,
eljutni más tájakra,
és tulajdonképpen, ez szintén
egy ötlet volt, egy nomád jellegű filmezésre, valami ilyesmit képzeltem.
Miként lehetne az új technológiát és az utazást összehozni?
Tudnék-e filmet szerkeszteni a buszon,
az Andokon való átutazás közben?
Így mentem az öt éves
Föld körüli utazásomra.
Akkoriban kezdtem a digitális filmezést, és a Petites Planetes zenei gyűjteményt,
amely egyben tisztelgés volt Chris Marker francia filmes előtt.
Most néhány részletet fogunk látni
azokból az új filmekből.
Az észak-brazíliai technó dívájától, Gaby Amarantostól,
egy csecsenföldi női együttesig.
A szingapúri One Man Nation kísérleti elektronikus zenéjétől
a braziliai icon Tom Zé-ig, ahogy a háztetőjén énekel, São Paulóban.
A nagy örmény rockbandától, a The Bambirtól
néhány tradicionális dalig
egy tbiliszi étteremben, Grúziában.
A White Shoes-tól, egy remek jakartai retro pop zenekartól Indonéziában,
DakhaBrakháig, egy forradalmi zenekarig Kijevben, Ukrajnában.
Tomi Lebrerótól
az ő bandoneonjától és barátaitól Buenos Airesben, Argentínában,
sok más helyig
és zenészekig a világ minden táján.
A vágyam az volt, hogy mindezt egyetlen utazásként tegyem.
Ezeket a filmeket létrehozni
lehetetlen lett volna
egy nagy társulattal mögöttem,
valamiféle szervezettel.
Egyedül utaztam egy hátizsákkal -- benne
számítógéppel, fényképezőgéppel, mikrofonokkal.
Egyedül valóban, de csakis a helyi emberekkel,
így találkozva a csapatommal, ami egyáltalán nem
szakemberekből állt ott a helyszínen
menet közben, egyik helyről a másikra,
egy útvonalon haladó filmmel.
Igazán azt hittem, hogy a mozi,
egy nagyon egyszerű dolog lehet:
Én egy filmet akarok csinálni, te pedig adj nekem szállást éjszakára.
Megörökítek egy pillanatot a filmen, te pedig megkínálsz egy capirinhával.
Vagy más itallal,
attól függően, hogy hol vagy éppen.
Peruban Pisco Sour-t isznak.
Amikor megérkeztem Peruba,
igazából fogalmam sem volt, hogy mihez kezdjek.
És csak egy telefonszámom volt,
egy személyhez.
Három hónappal később,
miután körbeutaztam az egész országot, 33 filmet vettem fel,
csakis a helyi lakosok segítségével,
csak az emberek segítségével,
akiktől minden alkalommal ugyanazt kérdeztem:
Mit érdemes ma itt lefilmezni?
Ilyen életmóddal élve,
szervezet nélkül dolgozva,
képes voltam a pillanatra reagálni
és eldönteni, hogy ó, ez most fontos.
Fontos ezt az embert megörökíteni.
Fontos létrehozni ezt a cserét.
Amikor Csecsenföldre mentem,
az első ember, akivel találkoztam,
rám nézett, és megütközve azt kérdezte,
"Te meg mit akarsz itt?
Újságíró vagy? Civil szervezet tagja? Politikus?
Miféle problémákat fogsz tanulmányozni?"
Nos, azért voltam ott, hogy kutassam
a Sufi szertartásokat Csecsenföldön, valójában --
a hihetetlen Sufi kultúrát Csecsenföldön,
amely teljesen ismeretlen a régión kívül.
Amint megértették az emberek,
hogy nekik fogom adni a filmeket --
amit ingyen teszek fel a netre Creative Commons keretében,
de igazából majd az embereknek adom
és bármit tehetnek vele, amit akarnak.
Jó fényben akarom bemutatni őket.
Úgy akarom ábrázolni őket,
ahogy unokáik fognak a nagyapjukra tekinteni,
és mondhassák, hogy
"Jé, a nagyapám olyan király, mint Beyoncé." (Nevetés)
Ez nagyon fontos dolog.
(Taps)
Ez igazán fontos,
mert ez a módja annak, hogy az emberek
máshogy lássák kultúrájukat, földjüket.
Másképp fognak róla gondolkodni.
Lehet, hogy ezen a módon tarthatják fenn sokszínűségüket.
Miért készítünk felvételeket?
Hmm. Van egy igazán jó idézet
egy amerikai gondolkodótól, Hakim Bey-től,
miszerint "Minden felvétel
egy sírköve egy élő adásnak."
Ez egy nagyon jó mondat, ami érdemes észben tartani
manapság egy olyan korban, ami képekkel van elhalmozva.
Mi ennek az értelme?
Hova juthatunk el ezzel?
A kutatás során folyton ez járt a fejemben:
Mire jó ez az egész?
A zenét kutatva, próbáltam kihozni belőle
próbáltam közelebb kerülni ahhoz a bizonyos eredetihez.
Honnan jön ez az egész?
Francia vagyok, elképzelésem sem volt,
hogy amit fel fogok fedezni, az egy egyszerű dolog:
Minden eleinte szentnek tűnt,
és a zene lelki gyógyulás volt.
Hogyan is használhatnám a kamerámat,
az én kis eszközömet, megközelíteni,
és talán nem csak a transzot elkapni,
hanem egy ezzel egyenértékűt, például mozi-transzot találni,
valamit, teljes harmóniában
az emberekkel?
Erről szól a mostani kutatásom
A spiritualitásról, az új szellemekről szerte a világon.
Talán nézzünk meg még néhány részletet.
A Tana Toraja-i, temetési szertartásról Indonéziában
egy húsvéti ünnepségig Etiópia északi részén.
Jathilantól, egy népszerű rituális transztól
Java szigetén,
Umbandáig, Brazília északi felén.
A csecsenföldi szufi szertartásoktól
egy miséig a legszentebb örményországi templomban.
Néhány szufi dal Harar-ban,
Etiópia szent városa,
egy ayahuasca-i ünnepségig
mélyen a perui Amazonasban a Shipibo-val.
Aztán, az új projektemhez, amit most készítek
itt Brazíliában, a "Híbridos".
Priscilla Telmonnal csinálom.
Ez a kutatás az új lelkiségről szól, szerte az egész országban.
Ez az én keresésem, a saját kis kutatásom amit kísérleti néprajznak nevezek.
próbálom keresztezni ezeket a különböző műfajokat,
megpróbálom visszaszerezni azt a bizonyos komplexitást.
Miért készítünk felvételeket?
Még mindig itt tartottam.
Hiszek abban, hogy a film megtanít bennünket látni.
Ahogy bemutatjuk a világot,
meg fogja változtatni bennünk, ahogyan látjuk azt,
olyan pillanatban élünk, amikor a tömegmédia
igazából szörnyű munkát végez
ahogy a világot bemutatja:
erőszakosság, szélsőségesség,
csak kirívó, látványos események,
csak a mindennapi élet leegyszerűsítései.
Hiszem, hogy azért filmezünk,
hogy visszaszerezzünk egy bizonyos komplexitást.
Hogy újra feltalálhassuk magunkat,
újfajta képeket kell formálnunk.
És ez nagyon egyszerű.
Nagyon köszönöm.
(Taps)
Bruno Giussani: Vincent, Vincent, Vincent.
Köszönöm. Fel kell készülnünk a következő előadásra,
és van egy kérdésem a számotokra, ami pedig így szól:
Olyan helyeken mutatkozol, mint amilyeneket most mutattál,
és viszel egy kamerát
és el tudom képzeni, hogy szívesen fogadnak
de talán nem mindig ez a helyzet.
Besétálsz szentséges szertartásokba,
egy falu privát pillanataiba, egy városba
emberek csoportjaiba.
Hogyan küzdöd le a gátakat
amikor egy lencsével a kezedben látnak?
VM: Azt hiszem, ezt a testemmel teszem.
inkább, mint a tudásommal.
Arra tanított, hogy miként utazzak,
hogy bízzam a testem emlékezetére
jobban, mint az agyaméra.
A tisztelet az közeledésből,
nem pedig a hátrálásból jön, és igazán úgy gondolom,
hogy azáltal, hogy a tested a pillanatban él, a szertartásban,
ezeken a helyeken az emberek szívélyesen fogadnak
és megértik az energiádat.
BG: Azt mondtad, hogy több videód,
amit idáig készítettél, valójában egyetlen forgatás.
Nem sokat szerkeszted.
Amit itt az elején mutattál azt igen,
de csak hossza stb. miatt.
Különben csak elkezded, és megragadod
mindazt, ami történik előtted,
minden tervezés nélkül, ez valóban így van?
Ez így van?
VM: Az elképzelésem az, hogy úgy gondolom
amíg nem vágunk, amíg
csak úgymond hagyjuk a nézőt látni,
egyre több néző fogja magát közelebb érezni,
közelebb a pillanathoz,
ahhoz a pillanathoz, és helyhez.
Igazán úgy gondolom, hogy ez által a nézőt tiszteljük meg,
hogy nem vagdosunk egyik helyről a másikra,
hanem csak hagyjuk hogy múljon az idő.
BG: Mesélj pár szóval az új projektedről,
a "Hibridos"-ról, itt Brazíliában.
Épp mielőtt jöttél ide a TEDGlobal-ba
éppen ezért jártad az országot.
Mesélj néhány dolgot.
VM: A "Híbridos", - Én hiszem, hogy Brazília,
messze a kliséktől, a legvallásosabb ország a világon,
a legóriásibb ország, spiritualitás szempontból,
és a a lelkiséggel kapcsolatos tapasztalatok tekintetében.
Ez egy nagy projekt, amit az idén csinálok,
ami Brazília nagyon különböző régióit kutatja fel,
nagyon különböző kultuszok formáit,
és próbálom megérteni együttlétüket
manapság a spiritualitással.
BG: Az ember, aki hamarosan megjelenik a színpadon,
és Vincent be fogja Őt mutatni,
az egyik alanya egy, a múltban felvett videójának.
Mikor készítetted a videót vele?
VM: Úgy hiszem, négy évvel ezelőtt,
Négy éve, az első utazásomkor.
BG: Szóval ez volt az egyik az elsők között Brazíliában.
VM: Egyike volt az elsőknek Brazíliában, igen.
Recife-ben vettem fel,
ott, ahonnan ő származik.
BG: Szóval mutassuk be. Kire várunk?
VM: Én nagyon rövid leszek.
Nagy megtiszteltetés számomra a színpadon üdvözölni
minden idők egyik legnagyobb brazil zenészét.
Fogadják szeretettel Naná Vasconcelos-t.
BG: Naná Vasconcelos!
(Taps)
(Zene)
Naná Vasconcelos: Irány a dzsungel!
(Taps)