Bok, zovem se Dessa,
članica sam hip-hop skupine Doomtree.
Ja sam ova u majici bez rukava.
(Smijeh)
Zarađujem za život putujući i nastupajući kao reperica i pjevačica.
Kada nastupamo kao skupina, naši koncerti izgledaju ovako.
Ja sam ova u čizmama.
Ima puno skakanja, ima puno znojenja.
Glasno je, puno je energije.
Ponekad dođe do nenamjernih tjelesnih dodira na sceni.
Ponekad dođe do sasvim namjernih tjelesnih dodira na sceni.
To je nekakav spoj igre hokeja i koncerta.
Međutim, kada izvodim svoju glazbu solo,
težim melankoličnim zvucima.
Prije par godina, dala sam majci nedovršen snimak novog albuma
i rekla mi je, "Dušo, ovo je predivno, ali zašto je uvijek tako tužno?"
(Smijeh)
"Uvijek stvaraš glazbu prikladnu da se iskrvari uz nju."
Pomislila sam, "S kim se to družiš da bi znala takvu frazu?"
(Smijeh)
Ali tijekom svoje karijere napisala sam toliko tužnih ljubavnih pjesama,
da sam dobivala ovakve poruke od fanova:
"Objavi novu pjesmu ili knjigu. Treba mi pomoć oko prekida."
(Smijeh)
I nakon što sam jako dugo snimala i putovala izvodeći te pjesme,
našla sam se u situaciji
da je moje profesionalno područje rada bilo romantično uništenje.
Ali ono što nije bilo javno, međutim,
jest da je većina tih pjesama bila napisana o istom tipu.
Dvije godine pokušavali smo raščistiti našu situaciju,
zatim još pet
i zatim sljedećih 10 godina.
Ne samo da mi je srce bilo slomljeno,
nego sam se i sramila što se ne mogu oporaviti
od nečega od čega se drugi ljudi toliko uobičajeno oporavljaju.
Iako sam znala kako ne činim dobro nijednome od nas,
jednostavno nisam mogla odgonetnuti kako da se ostavim ljubavi.
Onda, pijući bijelo vino jedne večeri,
pogledala sam TED govor dr. Helen Fisher,
koja je tvrdila da je u svom radu uspjela odrediti koordinate ljubavi
u ljudskom mozgu.
Pomislila sam, pa ako bih mogla otkriti mjesto ljubavi u svome mozgu,
možda bih je mogla izvući.
Pa sam otišla na Twitter.
"Ima li tko pristup laboratoriju za magnetsku rezonanciju,
recimo oko ponoći?
Mijenjam za pristup backstageu i viski."
(Smijeh)
Ovo je dr. Cheryl Olman,
koja radi u Centru za magnetsku rezonanciju na Sveučilištu Minnesota.
Prihvatila je moj izazov.
Objasnila sam joj protokol dr. Fisher
i odlučile smo ga ponoviti na uzorku jedne osobe, mene.
(Smijeh)
Pa su me obukli u šumskozelenu halju,
polegli na podlogu
i poslali u MR uređaj.
Ako vam nije poznata ova tehnologija,
MR uređaj je veliki valjkasti magnet
koji prati protjecanje deoksigeniziranog željeza u vašoj krvi.
Zapravo procjenjuje koji dijelovi važeg mozga
stvaraju najveće metaboličke zahtjeve u svakom pojedinom trenutku.
Tako može odgonetnuti
koje strukture su povezane s kojim zadatkom,
primjerice, tapkanje prstom će uvijek osvijetliti isto područje,
ili u mome slučaju,
gledanje fotografija bivšeg dečka,
a zatim gledanje fotografija tipa koji liči na mog bivšeg dečka
ali za kog nemam snažnih osjećaja.
On je bio kontrolna grupa.
(Smijeh)
Kada sam izašla iz uređaja,
dobili smo ove slike mog mozga u vrlo visokoj rezoluciji.
Mogli smo razdvojiti polovice.
Mogli smo uvećati moždanu koru i pogledati u svaki nabor,
kroz pogled koji dr. Olman naziva "tepihom od moždane kože".
(Smijeh)
Mogli smo vidjeti kako se moj mozak ponašao gledajući slike oba muškarca.
Ovo je bilo važno.
Mogli smo vidjeti svu aktivnost
kada sam gledala u kontrolnog tipa i kada sam gledala u svog bivšeg,
a uspoređujući ta dva seta podataka pronaći ćemo samu ljubav,
na isti način kao kada bih stala na vagu potpuno odjevena
i zatim ponovno bez odjeće,
razlika u tim brojevima bila bi težina moje odjeće.
Kada smo obavili tu usporedbu podataka, oduzeli smo jedne od drugih,
pronašli smo aktivnost upravo u području koje je predvidjela dr. Fisher.
Ovo sam ja.
A ovo je moj zaljubljeni mozak.
Postojala je aktivnost u toj narančastoj točkici, ventralno-tegmentalnom području,
ova crvena zavojnica je prednji cingulum,
a ovaj zlatni set rogova je repata jezgra.
Nakon što je uzela vremena da analizira podatke sa svojim timom
i nekoliko suradnika, Andreom i Philom,
Cheryl mi je poslala jednu sliku, presjek.
To je bio presjek moga mozga,
s jednom točkom aktivnosti
koja je predstavljala moje osjećaje za tog tipa.
Znala sam da sam zaljubljena,
to je bio i razlog zašto sam otišla ovoliko daleko.
Ali imati sliku kao dokaz za to doimalo se kao oslobođenje.
Bilo je, "Da, sve je to u mojoj glavi, ali sada znam točno gdje."
(Smijeh)
A osjećala sam se i kao ubojica koji vidi svoju metu.
To je to što moram uništiti.
Pa sam odlučila početi sa serijom tretmana
zvanih "neurofeedback".
Radila sam sa Penijean Gracefire,
koja mi je objasnila da ćemo trenirati moj mozak.
Nema nikakve lobotomije.
Treniramo ga baš kao što bismo trenirali mišić,
kako bi bio dovoljno gibljiv i otporan
da prikladno odgovori mojim okolnostima.
Kada smo na trkaćoj traci, predviđamo
da će nam srce snažno lupati,
a dok spavamo, zatražit ćemo od tog mišića da uspori.
Slično tome, kada sam u dugoročnoj, održivoj, ispunjenoj ljubavnoj vezi,
emocionalni centri u mom mozgu bi trebali biti aktivni,
a kada nisam u dugoročnoj, održivoj, ispunjenoj ljubavnoj vezi,
trebali bi se kad-tad opustiti.
Došla je k meni sa setom elektroda manjih od novčića
koji su bili dovoljno osjetljivi da prepoznaju moje moždane valove
kroz moje kosti, kosu i lubanju.
Kada me je prikopčala, mogla sam vidjeti rad svog mozga u realnom vremenu.
U drugom prizoru koji mi je pokazala,
mogla sam vidjeti točno one dijelove mozga koji su bili hiperaktivni,
ovdje obojane crveno;
hipoaktivni, obojani u plavo;
i zdravi prag ponašanja,
zeleno područje, Zlatokosino područje,
kamo sam željela ići.
Zapravo, možemo izdvojiti upravo te dijelove mog mozga
koji su povezani s romantičnom regulacijom
i koje je otkrila studija dr. Fisher.
Pa me je Penijean nekoliko puta
spojila na sve te elektrode
i objasnila mi je da ne moram ništa činiti niti misliti.
Trebala sam samo ostati mirna
i budna
i gledati.
(Zvukovi harfe i vibrafona)
To sam i učinila.
Svaki put kada bi moj mozak radio na zdravom pragu,
dobila sam kratak zvuk glazbe harfe i vibrafona.
I samo sam promatrala svoj mozak kako se rotira brzinom zvrka
na televizoru moga oca.
To nije vodilo u očekivanom smjeru.
Rekla je da će se učenje zapravo odvijati nesvjesno.
Ali tada sam razmišljala o drugim stvarima koje sam naučila
bez svjesnog korištenja svoje svijesti.
Kada vozite bicikl,
zapravo nemam pojma što, naprimjer, radi mišić moga lijevog bedra,
ili kako moj leđni mišić zna što činiti ako krenem udesno.
Tijelo jednostavno nauči.
Slično tome, Pavlovljevi psi vjerojatno ne znaju previše o, recimo,
proteinskim strukturama ili valovima zvuka zvona,
ali ipak otpuštaju slinu jer je tijelo uparilo ta dva podražaja.
Završila sam seriju tretmana,
vratila sam se u MR uređaj dr. Cheryl Olman,
ponovili smo protokol,
iste fotografije --
moj bivši, kontrolni tip, a za potrebe znanstvene nepristranosti,
Cheryl i njezin tim nisu znali koji je koji,
kako ne bi mogli utjecati na ishod.
Nakon što je analizirala drugi set podataka,
poslala mi je ovu sliku.
Rekla je,
"Prisutnost tipa A u tvome mozgu
izgleda osjetno izbrisanom.
Mislim da je to poželjan ishod", zarez, da, upitnik.
(Smijeh)
To i jest bio upravo željeni ishod.
Konačno sam si dozvolila trenutak introspekcije,
kako sam se osjećala?
S jedne strane, bilo je kao
da imam isti raspon osjećaja koje sam imala i ranije.
Ovo nije film "Vječni sjaj nepobjedivog uma."
Tip nije bio stranac.
Ali imala sam ljubav i ljubomoru i prijateljstvo i privlačnost i poštovanje
i sve te zamršene osjećaje koje nakupite nakon dugotrajne ljubavi.
Ali osjetila sam kao da su dobroćudni osjećaji isplivali na površinu,
a osjećaji ovisnosti i manje velikodušni osjećaji
više nisu bili prisutni.
To nekako zvuči kao mala stvar,
to preraspodjeljivanje osjećaja,
ali za mene je to bila ogromna stvar.
Ako bih vam rekla,
"Dat ću ti anesteziju
i izvadit ću ti umnjake",
stvarno bi vam bio bitan redoslijed tih dviju stvari.
(Smijeh)
Također sam se osjećala
kao da imam tu neobičnu filozofsku povlasticu
da razumijem ljubav.
Laboratorij mi je ponudio 3D ispis moje repate jezgre.
Mogla sam držati ljubav u ruci.
(Smijeh)
Obavila sam je broncom
i pretvorila u ogrlicu koju sam prodala na štandu tijekom koncerata.
(Smijeh)
(Pljesak)
A zatim, uz pomoć nekoliko prijatelja iz Minneapolisa,
jedna od njih je Becky,
napravili smo od nje ogromnu disko kuglu
(Smijeh)
koja se spuštala sa stropa na mojim većim koncertima.
Osjećala sam da imam priliku bolje razumjeti ljubav,
čak i ovisničke dijelove.
To nije uredno, simetrično, valentinsko srce.
Ona je tjelesna, sustavna,
ona je grozomoran par ovčjih rogova utisnutih duboko u vašoj lubanji,
i kada taj poseban momak prođe pored vas,
upali se,
a ako se i vi njemu sviđate i usrećujete jedno drugo,
onda se raspiruju plamenovi.
A ako mu se ne sviđate,
onda skupite tim neuroznanstvenika
da ga silom istjerate.
(Smijeh)
Hvala.
(Pljesak)