Suntem aici
pentru că Națiunile Unite
au definit obiective
pentru progresul țărilor.
Se numesc Obiectivele de Dezvoltare Milenară.
Motivul pentru care îmi plac aceste obiective
e pentru că sunt opt.
Specificând opt obiective diferite,
Națiunile Unite au spus
că atâtea trebuie schimbate
într-o țară pentru a oferi
o viață bună oamenilor.
Priviți, trebuie să dispară sărăcia,
educație, gen,
sănătatea mamei și a copilului,
controlul infecțiilor, protejarea mediului
și obținerea unor legături bune între națiuni
în orice privință
de la ajutor la comerț.
Alt motiv pentru care îmi plac aceste obiective de dezvoltare,
e că toate sunt măsurate.
De exemplu mortalitatea infantilă.
Scopul e de a reduce mortalitatea infantilă
cu două treimi,
din 1990 până în 2050.
Asta-i o reducere de 4% pe an.
Și e măsurată.
Asta face diferența între
discursuri politice goale
și urmărirea scopului important:
o viață mai bună pentru oameni.
Sunt foarte fericit
pentru că ne-am documentat deja
și sunt numeroase țări
în Asia, în Orientul Mijlociu,
în America Latină și în Europa de Est
care reduc acestă rată.
Chiar și grandioasa Brazilie coboară cu 5% pe an,
și Turcia cu 7% în fiecare an.
Așa că sunt vești bune.
Dar sunt oameni care spun: „Nu există progres în Africa.
Și nu există nici măcar statistici în Africa
ca să știm ce se-ntâmplă.”
Voi dovedi că se înșeală în ambele privinţe.
Însoțiți-mă în minunata lume a statisticilor.
Iată pagina de internet ChildMortality.org,
unde vedeți mortalitatea în rândul copiilor
sub cinci ani în toate țările.
E realizată de specialiști O.N.U.
Vom lua ca exemplu Kenya.
Iată informațiile.
Nu panicați. Nu acum. Vă ajut să înțelegeți.
Pare urât, ca la facultate
când nu vă plăceau statisticile.
Primul lucru, când vezi puncte ca astea,
te întrebi:
de unde provin informațiile?
Care e originea lor?
E adevărat că în Kenya
sunt doctori și alți specialiști
care completează certificatul de deces la moartea fiecărui copil,
și e trimis centrului de statistică?
Nu. Țările cu venit mic, precum Kenya
încă n-au nivelul necesar de organizare.
El există, dar nu complet,
pentru că multe decese au loc acasă,
cu familia,
și nu sunt înregistrate.
Dar nu ne bazăm pe un sistem incomplet.
Luăm interviuri, facem sondaje.
Femeile calificate
care iau interviuri
stau o oră cu o femeie
și întreabă despre istoricul nașterilor.
Câți copii ați avut?
Trăiesc?
Dacă au murit, la ce vârstă și în ce an?
Sondajul e realizat pe un eșantion reprezentativ
format din mii de femei din țară
și integrat în ce era numit
raport demografic de sănătate.
Dar aceste studii sunt costisitoare,
pot fi făcute doar la intervale de 3-5 ani.
Dar sunt de calitate.
Așadar există o limitare.
Toate aceste linii colorate sunt rezultate;
fiecare culoare e un studiu.
Dar e prea complicat, așa că-l voi simplifica,
și voi indica un punct mediu pentru fiecare studiu.
Acesta era 1977, 1988,
1992, 1997
și 2002.
Când experții O.N.U.
au introdus aceste sondaje în baza lor de date,
au folosit formule matematice complexe
pentru a marca tendința care arată așa.
Vedeți aici. E cel mai bun rezultat pe care-l pot obține.
Dar fiți atenți.
Ei continuă linia
dincolo de ultimul punct
către nimic.
Au estimat că în 2008
Kenya a avut rata de mortalitate 128.
Am fost trist,
pentru că vedem
acest regres al Kenyei
cu o rată a mortalității infantile crescute în anii '90.
A fost atât de tragic.
Dar în iunie am primit un email
de la Demographic Health Surveys
care indica vești bune pentru Kenya.
Am fost fericit.
Asta era estimarea noului studiu.
Apoi au mai trecut încă trei luni
ca O.N.U. să introducă datele în serverul lor,
și vineri am primit noua tendință a liniei.
Era aici jos.
(Aplauze)
Nu-i drăguț? E drăguț, nu?
Stăteam vineri în fața calculatorului,
și am văzut rata mortalității scăzând
de la 128 la 84, chiar în acea dimineață.
Așa că am sărbătorit.
Dar acum, când avem această tendință,
cum măsurăm progresul?
Voi intra în detalii,
pentru că așa face O.N.U.
Încep cu anul 1990, până în anul 2009.
Spun: „0,9%, niciun progres.”
E nedrept.
Ca profesor, am dreptul să propun ceva diferit.
Aș spune,
10 ani sunt de ajuns să urmărim tendința.
Sunt două studii și vedeți ce se întâmplă acum.
Au 2,4%.
Dacă aș fi în Ministerul Sănătății din Kenya
aș fi unit aceste două puncte.
Așadar, vă spun
că știm rata mortalității infantile.
Avem o tendință decentă.
Apoi se transformă în ceva înșelător
când măsurăm MDG-urile.
Africa e în mod deosebit importantă,
pentru că anii '90 au fost un deceniu urât,
nu doar în Kenya, ci în toată Africa.
Epidemia HIV a atins maximum. Malaria a devenit rezistentă
la vechile medicamente, până le-am descoperit pe cele noi.
Mai târziu am introdus plasele de țânțari.
Și au fost probleme socio-economice,
care sunt acum rezolvate la o scară mai bună.
Așa că priviți media.
Asta e media pentru toată Africa sub-Sahariană.
O.N.U. spune că e o reducere cu 1,8%.
Asta sună puțin teoretic,
dar nu-i așa de teoretic.
Acești economiști iubesc banii;
vor tot mai mulți, vor ca ei să crească.
Ei calculează procentul anual al creșterii economiei.
Noi, cei din sănătatea publică, urâm decesele infantile,
vrem cât mai puține decese infantile.
Astfel, calculăm procentul scăderii pe an.
Dar, într-un fel, e cam același procentaj.
Dacă economia crește cu 4%,
ar trebui ca mortalitatea infantilă să scadă cu 4%,
dacă e folosită corect economia și oamenii se implică
și se pot folosi de resurse așa cum își doresc.
Deci, e corect s-o măsurăm pe parcursul a 19 ani?
Un economist n-ar face niciodată asta.
Am împărțit-o în două perioade.
În anii '90,
doar 1,2%.
Pe când acum, a doua treaptă,
e ca și cum Africa ar fi avut prima treaptă,
iar acum intră în treapta a doua.
Dar chiar și asta
nu e o reprezentare corectă a Africii,
pentru că e o medie,
e o viteză medie a reducerii în Africa.
Uitați-vă la graficele mele cu bule.
Aici, mortalitatea infantilă pe axa asta.
Aici avem anii.
Și vă ofer o vedere mai largă decât MDG.
Încep acum 50 de ani
când Africa își celebra independența în majoritatea țărilor.
De exemplu Congo, care era sus,
Ghana, mai jos și Kenya, și mai jos.
Ce s-a întâmplat de-a lungul anilor?
Iată, odată cu independența s-a îmbunătățit alfabetizarea,
au început vaccinările, variola a fost eradicată,
igiena a fost îmbunătățită, lucrurile au devenit mai bune.
Dar apoi, în anii '80, priviți,
Congo a intrat în război civil,
și au stagnat aici.
Ghana a luat-o înainte, rapid.
Acesta a fost reculul din Kenya și Ghana a întrecut-o,
dar Kenya și Ghana coboară împreună,
Congo încă stagnează.
Aici suntem azi.
Vedeți, n-are logică
să facem o medie a acestei stagnări
și a acestei îmbunătățiri rapide.
A venit timpul
să nu mai privim Africa sub-Sahariană ca pe un singur loc.
Țările ei sunt foarte diferite,
Merită să fie recunoscute la fel
cum nu vorbim despre Europa ca de un singur loc.
Vă asigur că economia Greciei și Suediei sunt foarte diferite.
(Râsete)
Toată lumea știe asta.
Fiecare țară e judecată după cum se descurcă.
Dați-mi voie să vă prezint o imagine mai largă.
Țara mea, Suedia:
în 1800 eram acolo sus.
Ce tulburări de personalitate trebuie să avem,
să numărăm copiii atât de meticulos
în ciuda mortalității infantile foarte ridicate.
E foarte ciudat. Oarecum jenant.
Dar aveam obiceiul ăsta în Suedia,
de a număra toate decesele copiilor,
chiar dacă nu făceam nimic în privința asta.
Apoi, în acești ani a fost foamete.
Au fost ani răi și oamenii s-au săturat de Suedia.
Strămoșii mei s-au mutat în Statele Unite.
Curând situația s-a îmbunătățit aici.
Aici am avut educație mai bună, asistență medicală,
și mortalitatea infantilă a scăzut.
N-am fost niciodată în război; în Suedia a fost mereu pace.
Dar uitați, rata scăderii
în Suedia
n-a fost rapidă.
Suedia a atins o rată a mortalității scăzută
pentru că am început din timp.
S-a introdus școala primară
în 1842.
Apoi avem acel minunat efect
când s-a simțit efectul alfabetizării femeilor,
o generație mai târziu.
Trebuie să realizați că investițiile în progres
sunt investiții pe termen lung.
Nu e vorba doar de cinci ani.
E o investiție pe termen lung.
Suedia n-a atins niciodată rata Obiectivelor de Dezvoltare Milenară,
3,1% când am calculat eu.
Deci nu ne aflăm în grafic. Asta e Suedia.
(Râsete)
Dar nu vorbiți despre asta atât de mult.
Vrem ca alții să fie mai buni decât noi. Într-adevăr, alții au fost mai bine.
Să vă arăt Thailanda,
vedeți ce poveste de succes: Thailanda din anii 1960
a coborât aici
și aproape a atins rata mortalității infantile a Suediei.
Vă prezint alt caz, Egiptul,
cel mai ascuns și glorios succes din sănătatea publică.
Egipt era aici sus în 1960,
mai sus decât Congo.
Delta Nilului era o nenorocire pentru copiii,
cu boli diareice,
malarie și multe alte probleme.
Apoi au construit Barajul Aswan. Aveau electricitate în case.
Au îmbunătățit educația.
Au introdus asistență medicală primară.
Și au coborât.
Apoi apă mai sigură, au eradicat malaria.
Nu e o poveste de succes?
Obiectivele de Dezvoltare Milenară în cazul mortalității infantile
sunt pe deplin posibile.
Partea bună e că în prezent
Ghana coboară cu rată egală
cu cea mai rapidă a Egiptului.
Kenya prinde, și ea, viteză.
Uite aici avem o problemă.
Avem o problemă gravă în țările care stagnează.
Să vă prezint o vedere mai largă,
a mortalității infantile.
Vă voi prezenta relația dintre mortalitatea infantilă de pe axa asta,
axa asta reprezintă mortalitatea infantilă,
iar aici, mărimea familiei.
Relația dintre mortalitatea infantilă și numărul membrilor.
Unu, doi, trei, patru copii la o femeie.
Șase, șapte, opt copii la o femeie.
Acesta e anul 1960,
acum 50 de ani.
Fiecare bulină e o țară.
Culoarea, după cum vedeți, un continent.
Albastrul închis e Africa sub-Sahariană.
Dimensiunea bulelor reprezintă populația.
Astea sunt așa-numitele țări „în curs de dezvoltare”.
Au avut rata mortalității infantile mare sau foarte mare
și mărimea familiei de 6-8.
Iar acelea
sunt așa-numitele țări occidentale.
Au avut rata mortalității scăzute
și familii mici.
Ce s-a întâmplat?
Vreau acum să vedeți cu ochii voștri
relația dintre scăderea mortalității infantile
și reducerea mărimii familiei.
Vreau să nu aveți nicio îndoială.
Trebuie să vedeți cu ochii voștri.
Asta s-a întâmplat. Acum pornesc lumea.
Aici coborâm datorită eradicării variolei,
educației mai bune,
asistenței medicale.
A coborât aici, China vine în compartimentul Occidentului.
Și Brazilia e în compartimentul Occidentului.
India se apropie. Primele țări africane vin în compartimentul occidental.
Și avem o grămadă de vecini noi.
Bun venit la o viață decentă!
Haideți. Vrem ca toți să fiți aici jos.
Asta-i viziunea noastră, nu-i așa?
Priviți, acum intră și primele țări africane.
Și iată-ne în ziua de azi.
Nu există
„lumea occidentală” și „lumea a treia”.
Acesta e raportul O.N.U.,
care a ieșit vineri.
E foarte bun: „Niveluri și Tendințe în Mortalitatea Infantilă”,
cu excepția acestei pagini.
Această pagină e foarte rea.
E o clasificare a țărilor.
Etichetează ca fiind „țări în curs de dezvoltare”:
Republica Coreeană, adică Coreea de Sud.
Poftim?
Au Samsung, cum pot fi o țară în curs de dezvoltare?
Mai e aici Singapore.
Singapore are cea mai scăzută rată a mortalității infantile.
Au întrecut Suedia acum cinci ani,
și sunt categorisiți țară în curs de dezvoltare.
Mai e Qatar.
E cea mai bogată țară din lume cu Al Jazeera.
Cum naiba pot fi țară în curs de dezvoltare?
Sunt prostii.
(Aplauze)
Restul e bine.
Trebuie să avem un concept modern,
care se potrivește cu datele.
Trebuie să realizăm
că vom intra cu toții aici jos.
Care e importanța relațiilor de aici?
Priviți. Chiar dacă ne uităm la Africa,
astea sunt țările africane.
Vedeți clar relația dintre scăderea mortalității infantile
și scăderea membrilor familiei,
chiar și în Africa.
E foarte clar că asta se întâmplă.
Un important studiu a apărut vineri
de la institutul de Evaluare a Sănătății din Seattle,
arătând că aproape 50%
din scăderea mortalității infantile
poate fi atribuită educării femeilor.
Asta înseamnă că dacă ducem fetele la școală,
vom avea un impact peste 15-20 de ani,
o tendință seculară foarte puternică.
De aceea trebuie să avem o perspectivă pe termen lung,
dar trebuie să măsurăm impactul
unei perioade de 10 ani.
E perfect posibil
să scădem rata mortalității infantile în toate aceste țări
și să le aducem în colțul
unde cu toții am vrea să trăim împreună.
Și, desigur, scăderea mortalității infantile
e un subiect de maximă importanță
din aspecte umanitare.
E o viață decentă pentru copiii
despre care vorbim.
Dar e și o investiție strategică
în viitorul întregii omeniri,
pentru că e vorba de mediul înconjurător.
Nu vom fi capabili să ne descurcăm cu mediul
și să evităm teribilele crize climatice
dacă nu stabilizăm populația globală.
Să fim clari în această privință.
Pentru asta trebuie scăzută
rata mortalității infantile, oferit acces liber la metodele contraceptive,
pentru asta e nevoie de educația femeilor.
E perfect posibil. Haideți s-o facem!
Vă mulțumesc mult!
(Aplauze)