Väčšina z vás zrejme videla film Marťan.
Tí, čo neviete, film je o kozmonautovi,
ktorý uviazol na Marse a snaží sa tam prežiť,
pokým zo Zeme budú môcť vyslať záchrannú misiu
a priviesť ho späť na Zem.
Našťastie, časom sa im podarilo obnoviť komunikáciu
s hlavným hrdinom kozmonautom Watneym,
takže nezostal na Marse úplne opustený, kým čakal na záchranu.
Či ste už film videli alebo nie,
keď sa povie Mars,
asi vám napadne, ako je od nás ďaleko, aká to musí byť vzdialenosť.
Ale asi sa nezamyslíte na tým,
v čom spočíva riadenie práce na druhej planéte,
riadenie života na dvoch planétach,
keď ľudia pracujú na Zemi a kozmické vozidlá a ľudia sú na Marse.
Ak máte priateľov, rodinu či kolegov v Kalifornii,
na Západnom pobreží USA alebo v inom kúte sveta,
keď sa s nimi chcete spojiť,
ako prvé vám asi napadne,
koľko je teraz hodín v Kalifornii?
Nezobudím ich? Môžem im zavolať?
Ak komunikujete s kolegami v Európe,
musíte neustále myslieť na to,
ako skoordinovať komunikáciu ľudí,
ktorí sú od seba takí vzdialení.
Na Marse síce ľudia teraz nie sú, ale máme tam kozmické vozidlá.
Práve teraz je podľa vozidla Curiosity 6.10 ráno.
6.10 ráno na Marse.
Od polovice 90. rokov poslali USA na Mars
štyri kozmické vozidlá.
Mám tú výsadu pracovať s troma z nich.
Som inžinierka kozmických lodí a riadenia kozmických lodí
v Laboratóriu prúdového pohonu NASA v Los Angeles v Kalifornii.
Kozmické vozidlá sú našimi robotickými poslami.
Sú našimi očami a ušami, dokážu namiesto nás skúmať planétu,
kým tam budeme môcť poslať ľudí.
Prostredníctvom týchto vozidiel sa učíme pracovať na iných planétach.
Predtým ako na Mars pošleme ľudí, posielame tam roboty.
Čas na Marse je odlišný od času na Zemi,
pretože deň na Marse trvá dlhšie ako na Zemi.
Deň na Zemi trvá 24 hodín,
pretože toľko trvá Zemi jedno otočenie okolo vlastnej osi.
Preto má náš deň 24 hodín.
Marsu trvá jedno otočenie okolo osi 24 hodín a približne 40 minút.
Preto je deň na Marse o 40 minút dlhší ako na Zemi.
Tímy, ktoré riadia vozidlá na Marse,
ako napríklad tento jeden z našich tímov, ktorého som súčasťou.
Sedávam pri stole tam vzadu.
Tento tím síce na Zemi, ale pracuje na Marse.
Musíme uvažovať, ako by sme boli s vozidlom na Marse.
Našou prácou, prácou tímu, ktorého som súčasťou,
je vysielať vozidlu pracovné príkazy na ďalší deň.
Príkazy na presúvanie, vŕtanie alebo čokoľvek iné, čo je potrebné.
Robíme to počas toho, ako vozidlo spí.
Oddychuje počas noci, pretože nabíja batérie
a potrebuje na to chladnú marťanskú noc.
A tak spí.
A keď spí, my pripravujeme program na ďalší deň.
A tak ťahám marťanskú nočnú zmenu.
(smiech)
Na Zemi musíme každý deň
prísť do práce v rovnakom marťanskom čase.
Napríklad, musím byť v práci o 17.00,
tím musí byť každý deň v práci o 17.00 marťanského času,
takže musíme prísť do práce na Zemi o 40 minút neskôr každý deň.
Iba tak zostaneme synchrónni s časom na Marse.
Akoby sme denne cestovali medzi časovými pásmami.
Jeden deň prídete do práce o 8.00,
ďalší deň o 40 minút neskôr, teda o 8.40,
ďalší deň o 40 minút neskôr, teda o 9.20
a ďalší deň o 10.00.
Každý deň o 40 minút neskôr,
až kým nechodíte do práce uprostred noci.
Uprostred pozemskej noci.
Predstavte si, aké je to mätúce.
A preto mám marťanské hodinky.
(smiech)
(potlesk)
Hodinky sú mechanicky upravené tak,
aby išli pomalšie.
Ale takto sme nezačínali.
Dostala som tieto hodinky v roku 2004,
keď vozidlá Spirit a Opportunity pristáli na Marse.
Nezačali sme uvažovať,
že potrebujeme marťanské hodinky.
Najprv sme si mysleli, že postačí, keď máme marťanský čas na počítačoch
a monitoroch v riadiacom stredisku, a to bude stačiť.
Ale nestačilo to.
Pretože my nielen pracujeme podľa marťanského času,
v podstate žijeme podľa času na Marse.
Boli sme neustále zmätení z toho, koľko je vlastne hodín.
Potrebovali sme mať na zápästí hodinky,
ktoré by ukazovali čas na Zemi a aj čas na Marse.
Ale neboli sme zmätení len z toho, koľko je hodín na Marse.
Potrebovali sme sa o čase na Marse i navzájom rozprávať.
Jeden „sol“, jeden deň na Marse, trvá 24 hodín a 40 minút.
Keď sa rozprávame o niečom, čo sa deje teraz na Zemi,
hovoríme o dnešku.
Pre marťanský deň o „solnešku“.
(smiech)
Včerajšok je tak „včerajsol“.
Ale nezmysleli sme si odrazu, že vymyslíme nový jazyk.
Boli sme len z toho pomýlení.
Pamätám si ako raz niekto ku mne prišiel a povedal:
„Rád by som toto robil zajtra s vozidlom.“
A spýtala som sa: „Zajtra ako zajtra alebo marťanského zajtra?“
Začali sme používať túto terminológiu,
lebo sme potrebovali spôsob, ako sa spolu dohovoriť.
(smiech)
Zajtrajšok je „nastasol“ alebo „zajsol“.
Rôzni ľudia však zvyknú uprednostňovať rôzne slová.
Tak ako niekto hovorí „sóda“ a iní „minerálka“.
Tak niektorí hovoria „nastasol“, a iní „zajsol“.
Po niekoľkých rokoch práce na týchto misiách som si uvedomila,
že my, ktorí pracujeme s kozmickými vozidlami, hovoríme „solnešok“.
Ľudia, ktorí pracovali len na pristávacej misii
a viac nie s vozidlami nepracujú, hovoria „soldnes“.
Podľa marťanského nárečia viem odhadnúť, kto pracuje na akej misii.
(smiech)
(potlesk)
Máme teda hodinky i jazyk. Už asi viete o čom chcem hovoriť, však?
Nemáme v tom viac zmätok.
Ale aj denné svetlo nás vie zmiasť.
Prídete do práce uprostred marťanskej noci
a cez okná vás oslepuje slnko.
Tiež vás to riadne zmätie.
V riadiacom stredisku máme všetky rolety stiahnuté.
Aby nás svetlo nevyrušovalo.
Všetky rolety v budove sa zatiahnu týždeň pred pristávaním
a nevytiahnu sa, pokým fungujeme na marťanskom čase.
Takto to funguje v práci i doma.
Musela som sa času na Marse prispôsobovať trikrát.
Môj manžel už vedel, že sa pripravujeme na marťanský čas.
Všetky okná zatienil alobalom a tmavými závesmi.
Ovplyvní to aj vašu rodinu.
Keď som ja žila v temnom svete, musel aj on.
Tiež si na to zvykol.
Ale z práce mi posielal takéto e-maily:
Môžem prísť domov? Si hore?
Koľko je hodín na Marse?
Tak som sa rozhodla, že aj on potrebuje marťanské hodinky.
(smiech)
Samozrejme, v roku 2016 máme aj na to aplikáciu.
(smiech)
Nepotrebujete tak marťanské hodinky, postačia nám telefóny.
Ale naše rodiny to výrazne ovplyvňuje.
Nielen nás, ktorí pracujeme s kozmickými vozidlami,
ale aj naše rodiny.
Toto je David Oh, jeden z našich letových riaditeľov,
s rodinou na pláži v Los Angeles o jednej ráno.
(smiech)
Na Marse sme pristávali v auguste
a jeho deti mali do septembra prázdniny,
tak s ním mesiac fungovali podľa marťanského času.
Vstávali každý deň o 40 minút neskôr.
Prispôsobili sa otcovmu pracovného režimu.
Mesiac fungovali podľa marťanského času
a zažili úžasné dobrodružstvá.
Ako napríklad zahrať si bowling alebo ísť na pláž uprostred noci.
Okrem iného sme prišli i na to,
že v Los Angeles sa kamkoľvek ľahko dostanete o tretej ráno.
Nie sú vtedy zápchy.
(smiech)
Keď skončíme v práci a sme hladní,
ale nejdeme hneď domov, aby sme všetkých nepobudili,
namiesto toho, aby sme išli do miestneho podniku,
môžeme ísť do skvelého non-stop bistra na Long Beach.
Dostaneme sa tam za 10 minút.
Môžeme sa voziť – ako v 60. rokoch – po prázdnom meste bez áut,
až na druhý koniec mesta.
Majitelia reštaurácií sa len čudujú:
„Kto ste a čo chcete v mojej reštaurácii o 3.00 ráno?“
Museli si zvyknúť, že bandy Marťanov
(smiech)
brázdia uprostred noci prázdne cesty Los Angeles.
Uprostred pozemskej noci.
Začali sme sa navzájom volať Marťania.
Tí, ktorí fungujeme podľa času na Marse, sme Marťania,
ostatní sú pozemšťania.
(smiech)
Keď sa pohybujete v rámci časových pásiem každý deň,
začnete sa cítiť izolovane od ostatných.
Žijete vo vlastnom svete.
Preto nosím tento odznak, na ktorom stojí:
„Prežila som marťanský čas. Sol 0-90.“
Vidíte ho teraz na obrázku.
Tieto odznaky nosíme, pretože fungujeme na marťanskom čase.
Snažíme sa v práci s kozmickými vozidlami na Marse
podávať čo najlepší výkon.
Čo najlepšie využívať náš čas.
Ale podľa marťanského času fungujeme len tri až štyri mesiace.
Nakoniec prejdeme na upravený marťanský čas,
podľa ktorého pracujeme teraz.
Pretože je to veľmi zaťažujúce pre nás i naše rodiny.
Dokonca na nás robili výskumy spánku,
keďže pre človeka je veľmi neprirodzené pokúšať sa predlžovať svoj deň.
Nosili sme náramky monitorujúc činnosť tela.
Asi na 30 z nás skúmali poruchy spánku.
Mali sme chodiť na testy, ja som na každom zaspala.
Je to ozajstná záťaž pre vaše telo.
A hoci to bolo ťažké,
bola to skúsenosť, ktorá nás v tíme navzájom spojila.
Nebolo však ľahké to vydržať.
Misie s kozmickými vozidlami sú našimi prvými výstupmi do slnečnej sústavy.
Učíme sa, ako žiť na viacerých planétach.
Musíme zmeniť náš pohľad, aby sme sa mohli stať
multiplanetárnym ľudstvom.
Najbližšie, keď budete pozerať Hviezdne vojny
a ľudia sa budú presúvať z planéty Dogobah na Tatooine,
zamyslite sa na tým, čo skutočne znamená,
keď ľudia žijú tak vzdialení od seba.
Čo predstavuje tá diaľka medzi nimi,
aké odlúčenie od ostatných musia cítiť.
Nehovoriac o časovej logistike.
Zatiaľ síce neposielame ľudí na Mars, ale verím, že raz budeme.
V spoločnostiach SpaceX, NASA
a iných medzinárodných vesmírnych agentúrach na celom svete
veríme, že to v najbližších desaťročiach dokážeme.
Čoskoro budú na Marse aj ľudia
a my sa tak staneme multiplanetárnymi bytosťami.
Chlapci a dievčatá, ktorí raz poletia na Mars,
možno sedia dnes tu v publiku alebo počúvajú môj prejav.
Chcela som pracovať na týchto misiách už od 14. rokov.
A mám tú česť byť toho súčasťou.
Toto výnimočné obdobie vesmírneho programu
prežívame všetci spoločne ako veľké dobrodružstvo.
Najbližšie, keď budete mať pocit, že deň je pre vás príliš krátky,
spomeňte si, že je to len vecou vášho pozemského pohľadu.
Ďakujem.
(potlesk)