Što bi zajedničko mogli imati hobotnice i ljudi?
Hobotnice nemaju pluća, kralježnicu ili množinsku imenicu oko koje se slažemo.
Ali one mogu rješavati slagalice,
učiti promatranjem,
čak i koristiti alate,
poput drugih životinja poznatih po tome.
Inteligencija hobotnica je posebno zanimljiva
jer potječe iz biološke strukture
potpuno drukčije od naše.
Poznajemo oko 200 vrsta hobotnica.
Sve su one mekušci iz reda cefalopoda
(grč. glavonožac).
U tim glavama je impresivno velik mozak,
a omjer mozga i tijela im je kao u drugih inteligentnih životinja,
dok njihov složeni živčani sustav ima toliko stanica koliko i pas.
Nisu im sve stanice nakupljene u mozgu,
njihovih 500 milijuna neurona tvore široku mrežu povezanih čvorova
koja ima tri osnovna dijela.
Središnji mozak ima samo oko 10% svih živčanih stanica,
dva velika optička režnja ih imaju oko 30%.
Preostalih 60% su u krakovima,
što je isto kao da kod ljudi svaka ruka ima svoj mozak.
I tu sve postaje još puno zanimljivije.
Kralježnjaci poput nas imaju čvrst kostur koji podržava tijelo,
sa zglobovima koji omogućavaju kretanje.
Ali, nisu mogući svi pokreti.
Svoje koljeno ne možete saviti unatrag
ili saviti podlakticu u sredini.
Glavonošci, međutim, uopće nemaju kostiju
pa svoje krakove savijaju na bilo koji način ili smjer.
Oblikuju svoje krakove
na bilo koji od bezbroj mogućih načina,
što je drukčije od svega što mi možemo.
Evo jednostavnog zadatka, kako dohvatiti i pojesti jabuku.
Ljudski mozak ima neurološku mapu našeg tijela.
Kad vidiš jabuku,
motorni centri u mozgu aktiviraju odgovarajuće mišiće,
tako da možeš posegnuti rukom,
dohvatiti jabuku šakom,
saviti lakat
i približiti jabuku ustima.
Za hobotnicu je postupak bitno drukčiji.
Umjesto mape cijelog tijela,
mozak glavonošca čuva ''biblioteku ponašanja''.
Kad hobotnica vidi hranu,
njen mozak ne aktivira određeni dio tijela.
On pokreće ''ponašanje hvatanja''.
Dok signal putuje mrežom,
neuroni kraka primaju poruku
i izdaju zapovijed za pokret.
Čim krak dotakne hranu,
mišićni aktivacijski val putuje prema samom početku kraka,
a početak šalje suprotni val prema vrhu kraka.
Dva se signala sretnu na pola puta između hrane i početka kraka,
i na tom se mjestu krak savija.
To znači da svaki od osam krakova
može samostalno misliti.
To omogućuje izuzetnu prilagodljivost i kreativnost
u novoj situaciji ili problemu,
bilo da otvara bocu tražeći hranu,
bježi iz labirinta,
prolazi novim okolišem,
mijenja teksturu i boju kože kako bi se sakrila u okolišu,
ili čak mimikrijom u druge životinje plaši neprijatelje.
Glavonošci su možda razvili svoje složene mozgove
puno prije naših srodnika kralježnjaka.
Ta inteligencija ne koristi samo hobotnicama.
Njihov drukčiji živčani sustav i krakovi koji samostalno misle,
potakli su nova istraživanja
i razvoj fleksibilnih robota izrađenih od mekih materijala.
Proučavanje razvoja inteligencije drugim evolucijskim putom
pomaže nam općenito bolje razumjeti inteligenciju i svijest.
Tko zna kakvi su još oblici inteligentnog života mogući
ili kako ''vide'' svijet oko sebe.